6 A. F. Sundeli. . (LXII 



tialdifferens. Enligt K i r c h h o f f's lag för strömförgrening 

 genomlöpes bryggan af strömmen / + /' + i' = I + i, der i 

 är den öfverlagrande vexelströmmen i bryggan. r ) I stället 

 för eqv. (3) träder nu eqvationen P + p=D + w(I + i) 

 + Ldijdt, der w är bryggans ledningsmotstånd och L dess 

 själfinduktion. Utesluter man nu stapelströmmen, så gäller 

 för vexelströmmen och elektromotoriska kraften D eqva- 

 tionen 



p = D + wi + L- (6) 



dt w 



Härvid antages alltså, att O h m's lag eger sin fulla giltighet 

 oaktadt de hastiga förändringarna i vexelströmmens intensi- 

 tet. Om T är perioden och n freqvensen för vexelströmmen 

 samt o = ]/w 2 -\- (2nnL) 2 bryggans impedans, har man alltså 

 enligt teorin för sinusoidala vexelströmmar 



1 r T 1 r T 



&= Q 3 o* = f jp*dt, & = -Jm, 



(7) 



der /^ och J7 äro de effektiva värdena af p och i. Uppmäter 

 man & och 3f. med lämplig voltmeter och ammeter, så kan q 

 beräknas och dermed blir äfven w, som innehåller ljusbågens 

 ledningsmotstånd, bekant. Visar det sig nu, att den konstanta 

 potentialdifferensen P är större än den till öfvervinnandet af 

 motståndet w nödiga potentialdifferensen wi, så är ljus- 

 bågens inversa elektromotoriska kraft D gifven genom eqva- 

 tionen 



D = P — wi. (8) 



6. Denna kalkyl är korrekt endast ifall motståndet w 

 icke förändras genom inflytandet av vexelströmmen, d. v. s. 

 om w icke är en funktion af tiden. Såsom kriterium i detta 



') I stapelgrenen var anbragt en stor själfinduktion (I)uddell, 1. c. 

 sid. 312), så att praktiskt taget /' var = eller i = i'. 



