36 L. William Öholm. (LV 
diffusion i koncentrerade sockerlösningar 145- å 2-n lämnade 
dock mycket ojämna resultat. Vid skilda tillfällen erhöllos 
så olika värden på diffusionskoefficienterna, att de kunde 
differera med ända till 1594. Hvarpå detta berodde kunde 
ej med säkerhet klargöras. 
Någon skillnad i noggrannhet mellan de vanliga glas- 
apparaterna och de nya mässingsapparaterna har ej i 
vanliga fall kunnat spåras. Dock föreföll det som om 
de nya apparaterna skulle lämnat jämnare värden vid 
mycket koncentrerade lösningar. Störingarna vid försö- 
kets afbrott bli där tydligen mindre. Vid glasappa- 
raterna föreligger väl i dessa fall städse en viss ned- 
sköljning och de gåfvo ock i allmänhet upphof till något 
högre medelvärden (till exempel vid LiCl i 2-n socker). 
Hvad de enskilda experimenten vidkomma, hafva de 
fyra skilda lagren i allmänhet lämnat ungefär samma värde 
på & så länge lösningarna ej varit mycket koncentrerade. 
Någon gång har ju k-värdet för det andra lagret i högre grad 
afvikit från medelvärdet särskildt, i fall försöket afbrutits 
vid en tid, då substansförändringen inom detta skikt är 
särdeles liten. I sådana fall ger lagret upphof till tal, som be- 
tydligt afvika från medelvärdet på grunder som redan upp- 
repade gånger vid liknande undersökningar framhållits. 
Saltfördelningen har sålunda i hufvudsak öfverensstämt med 
TON 1 VALS. 
Vid starkt koncentrerade saltlösningar finner man en 
viss ojämnhet. Sålunda lämnade t. ex. 4-n LiCl-lösningar 
större k-värden ur andra och fjärde lagren än ur första och 
tredje. I vanliga fall gå ju ock försöksfelen i denna riktning, 
men här öfverskredos dessa betydligt. Detta kan väl dels 
bero på värmeutveckling och dels därpå att litiumkloridens 
inre friktion starkt aftager vid utspädningen. Att differen- 
serna 1 ogynnsammaste fall kunde bli betydande Nampar 
af följande exempel: 
