AN:o5) Om oledares inverkan på elektrolvters diffusion. 67 
stighet proportionsvis påverkas något mindre i en mycket 
koncentrerad glycerinlösning än kaliumkloridens. I Oy-n 
sockerlösning blir 100 a för KCl i medeltal 70 och för LiCl 80. 
Sedan aftager det ju något för KCI med stigande sockerhalt 
så att ur den 2-n lösningen erhålles värdet 60. På grund af 
de stora afvikelserna vid LiCl sjunker a-värdet här mycket 
starkt med stigande sockerhalt. 
I samband med ledningsbestämningarna skall senare 
påvisas, att de från elektrolyters diffusion och ledningsför- 
måga erhållna a-värdena äro nästan identiska. Naturligtvis 
måste beräkningen i hvartdera fallet utföras på samma 
sätt. Här ha valts normaliteter. Hvad den elektriska led- 
ningsförmågan vidkommer, synes det ock af några få mät- 
mnsar kat Strind bets) dar aceton och alkohol an- 
vändts som oledare, att a något aftager med stigande ole- 
darhalt. Likaså erhölls ett något större a-värde för CuCl, än 
för NaCl. 
3 
Af tabellerna framgår vidare, såsom redan nämndes, att 
a är i hög grad beroende af den tillsatta oledarens natur, 
och i fall vi taga i betraktande endast förhållandena vid 
kaliumkloridens diffusion, där inga större komplikationer 
föreligga, så synes a starkt tillväxa med tilltagande molekylar- 
vikt hos den använda oledaren. Nedanstående sammanställ- 
ning förtydligar detta. a har öfverallt beräknats enligt nor- 
malitet, och har därvid användts endast de lösningar, som 
innehållit små mängder oledare. De för gummi-arabicum, 
inulin och stärkelse (pulverform) anförda molekylarvik- 
terna äro hämtade ur de resultat, till hvilka en tidigare 
undersökning af dessa ämnens diffusionshastighet ledde.?) 
1) Zeitschr. fär phys. Chemie 14 161. (1894). 
?) Öholm, Meddel. fr. K. Vet. Akad. Nobelinstitut Bd 2 n:o 23 (1912). 
Ifall man omräknar Arrhenius bestämningar till 20? erhålles för socker 
100a = 65—77, d. v.s. 100 a/M=0,19—0,23 och för etylalkohol 100 a =12—13, 
100 a/M = 0,26—0,30. 
