AN:o5) Om oledares inverkan på elektrolyters diffusion. 83 
urinämne), aftager c med stigande saltkoncentration. Äfven 
detta må belysas: genom några exempel: 
2-n Glycerin 2-n Urinämne 0,5-n Socker 
a fa | 
LiCl c KCI c TA c 
| | 
0,1-n 0,0290 | O,1-n 0,0460 0,25 0,048 
0,25 0,0232 | 0,23 | —0,0440 0,5 0,046 | 
0,5 0,0228 | 0,5 | —0,0446 i 0,043 | 
1 0,0226 [FISEN E 00438 2 0,042 | 
2 0,0224 NN SST ESA 
ERA RC GE MAN 
Därjämte finner man, att dessa c-värden för en och samma 
saltkoncentration bli allt mindre ju rikare på oledare lös- 
ningen är, och detta framträder särskildt, i fall elektrolyt- 
halten är något större. Sålunda blir t. ex. för 1-n LiCl i 0,1-n 
socker c = 0,o232, 1 1/3-n 0O,o210, i 1-n 0,0145 och i 2-n socker 
0O,0134.. För 1-n KCI bli motsvarande tal 0,045, 0,043, 0,040 
och 0jo3s. För 2-n KCI i 0,s-n urinämne erhålles 0,osase, i 
1-n 00437, 1 2-n Ojoa29, 1 4-n Ojo382 och i 8-n urinämne 
(äs: SS. "VV. 
Inre friktionen. 
Hvad inre friktionen hos lösningarna af oledarna vid- 
kommer, är den dels beroende af den tillsatta ämnesmäng- 
den och dels af oledarens natur. I alla här undersökta fall 
är den positiv, äfven för urinämne, och stiger med växande 
icke-elektrolytmängd. Denna tillväxt är ej lineär utan 
exponentiell, hvilket fullt öfverensstämmer med alla tidi- 
gare vunna rön. Set. ex. »Uber die innere Reibung»!). Till- 
lämpas på de här anförda resultaten den af Arrhenius 
1) Öholm, Öfversigt af finska Vet, Soc. Förh. XLVII N:o 11. (1904—05). 
