86 La William Öhbolm: : (LV 
I de mera utspädda 0,1- till 1-normala verkar en så stor 
LiCl tillsats, att lösningen blir 2-n i afseende å elektrolyten, 
en viscositetsstegring om ungefär 3094 vid glycerin- och 
3294 till 3894, vid sockerlösningarna. Vid 1,s- och 2-n socker- 
halt stegras emellertid friktionen med 5494 resp. 5894. Vid 
3-n glycerin finna vi en ökning om 4494 och vid 7,5 glyce- 
rinlösning ungefär 7094. Motsvarande värden för 1-n och 
0,5-n LiCl bli ungefär hälften respektive en fjärdedel af 
dessa procenttal. ”Tillsättes så mycket LiCl, att lösningarna 
bli 4-normala i afseende å elektrolyten, så ökas viscositeten 
i ännu högre grad. Stegringen blir i sådant fall 7794, vid den 
1-n, 839, vid den 2-n och 1119, vid den 5-normala glycerin- 
lösningen af värdet för de rena glycerinlösningarnas inre 
friktion. 
I jämförelse med den viscositetsminskning, som åstad- 
kommes af KCI, är den ökning, som förorsakas af LiCl, så- 
lunda mycket mera framträdande, och det oaktadt diffun- 
derar det senare saltet snabbare i sockerlösning. Redan 
detta utvisar att vi vid t. ex. diffusionsföreteelsen ej kunna 
räkna med själfva lösningens viscositet. 
Den elektrolytiska ledningsförmågan. 
Af värdena på I framgår, att tillsats af en oledare sänker 
ledningsförmågan och att den aftager allt mera ju mera 
icke-elektrolyt lösningen innehåller. Hvad ledningsförmå- 
gans beroende af elektrolythalten vidkommer, är förhållan- 
det detsamma som vid rena vattenlösningar, åtminstone 
så länge lösningen innehåller blott små mängder oledare. 
Ökas KCI-halten från 0,1-n till 2-n (för rent vatten), så afta- 
ger ledningsförmågan med ungefär 1894, af värdet för den 
tiondedels-normala lösningen. Vid utspädda glycerin- och 
sockerlösningar finna vi att sagda minskning också är 1794 
—19924.  Uppgår emellertid glycerinhalten till 5-normal, 
så utgör differensen mellan den 0,-n och den 2-n KCIl- 
lösningens ledningsförmåga blott 159, af värdet för den 
