88 L. William Öholm. (LV 
Med stigande mängd oledare aftager ledningsförmågan 
och detta i rätt hög grad. För att erhålla en ungefärlig före- 
ställning härom, kunna vi med hvarandra jämföra t. ex. de 
lösningar, hvilka varit !t/;-normala i afseende å elektroly- 
terna. För 0,5-n KC! är 1 rent vatten och vid 20” ) =106,4 
och för 0,5-n LiCl 1) =73,9. Beräkna vi enligt värdena 1 före- 
gående tabeller minskningen af ), vid tillsats af oledare, i 
procent af ledningsförmågan 1 rent vatten, så erhålles föl- 
jande: Siffrorna under oledarna ange deras normalitet och 
de under elektrolyterna anförda den procentiska minsknin- 
gen af A-värdena. 
Glycerin| KCI | LiCl (-Bör- gor | rien || US Ren Sd 
socker ämne ; 
| | | | 
OM ATNE fir SE TS SN 00. Kal a 7 0,5 3 
0,5 9 9 05 | 30 30 1 4 
RE 17 1 55 55 2 9 6 
NAR, NIRS SJR NE 76 4 SAR 11 
HAN NG 68 2 88 89 8 40 42 
1,5 87 | 
Med beaktande af att ledningsbestämningarna utförts 
tämligen kvalitativt, finna vi dock af ofvanstående värden, 
att minskningen af den elektrolytiska ledningsförmågan är 
ungefär densamma för hvardera elektrolyten. Endast vid urin- 
ämnelösningarna uppträda mellan procenttalen något större 
differenser, hvilka väl bero på fel vid bestämningarna. 
Hvad den tillsatta oledarens natur vVvidkommer, obser- 
vera vi, ifall vi betrakta lösningar af samma procenthalt, att 
urinämnet verkar minst hindrande på den elektrolytiska led- 
ningen. Detsamma var ju ock förhållandet vid diffusions- 
företeelsen. Socker- och glycerin, tillsatta i lika kvantiteter, 
