94 L. William Öholm. (LV 
nedan anförda beräkningar har vid 20” och rent vatten XI. 
satts =136 för KCI och 106 för LiCl. Då blir naturligtvis 
ock för rena vattenlösningar af anförda elektrolyter 21. 1). = 
136 för den förra och 106 för den senare, i fall n(vatten) sät- 
besk =E 
Beräkna vi då dissociationsgraden « hos KCI och LiCl dels 
för de rena vattenlösningarna och dels för lösningarna in- 
nehållande oledarna «a,, erhålles för t.ex. urinämnelös- 
ningarna följande: 
KCI | «&, Urinämne ENG | a, Urinämne 
Normali- z Normali- 2 
fet 12640 KöRsa |) 250 Sr tet H.0 | 1-7 | RER RER 
0,1 0,86 | 0,86 | 0,86 | 0,88 0,1 0,82 0,79 
0,25 0,80 0,81 0,80 0,25 0,76 0,74 0,75 
0,5 0,78 | 0,77 0,78 | 0,78 0,5 0,70 | 0,68 0,68 | 0,67 
sl 0,75 | 0,74 1074 | Oja 1 |, 0,62. |. 0j6r [0 
RE 0,70 | 0,69 | 0,68 | 0,64 || 2 0,52 0,50 | 0,45 
| ESA 0,38 
Vid urinämnelösningarna blir Ge sålunda i det närmaste 
lika med « eller på sin höjd något mindre, hvilket skulle tyda 
på att urinämne-tillsats ej ens i så stora kvantiteter som 
8-n nedsätter dissociationen nämnvärdt. På samma sätt 
förhåller det sig, i fall beräkningen utföres vid utspädda, 
0,1-normala, glycerin- och sockerlösningar. «a, antager för 
alla elektrolytkoncentrationer nära nog samma värde som a. 
Emellertid måste det ifrågasättas, huruvida detta beräk- 
ningssätt leder till en riktig uppfattning om dissociations- 
graden, ty redan vid 0,s-n glycerinlösning blir a, för både 
KCI och LiCl större än a och differensen ökas med stigande 
glycerinhalt, så-att a, t. ex. för 0,1-n KCI i 2-n glycerin blir 
0,95 och antar ungefär samma värde 0,93 i Y5-n mannitlösning. 
I 5-n glycerin öfverskrider a, redan värdet 1 för O,1-n KCI. 
Detta är naturligtvis omöjligt och till ännu absurdare resul- 
