A N:o5) Om oledares inverkan på elektrolyters diffusion. 99 
i mycket stora kvantiteter. Det är dock föga troligt, att de 
här funna talen representera de riktiga dissociationsgraderna 
i de lösningar, där en stor del af vattnet ersatts med oledare, 
ty, såsom redan framhållits, borde i sådant fall dissociations- 
graden sjunka åtminstone i någon mån. De enligt anförda 
beräkningssätt erhållna A.-värdena kunna ju ej betraktas 
som säkra, emedan endast koncentrerade lösningar legat 
till grund för kalkylen. Det är ju möjligt, att de äro i någon 
mån för små i synnerhet i de lösningsmedel, som till stor del 
bestått af icke-elektrolyt. Kvotens konstans är ju emeller- 
tid ett märkligt faktum. 
Begagna vi oss åter af lösningsmedlens inre friktion för 
beräkningen af AA. och utföra kalkylen enligt Waldens 
likhet 1/32 A. = konst., erhållas för A, ännu mindre tal. 
Vid 9-n glycerin-KCI blir 1. sålunda 34 ist. för 43. Emel- 
lertid gaf försöket i detta fall redan för 0,1-n KCIl värdet 36,7. 
Utgår man åter från de af mig nyss angifna A. värdena och 
beräknar produkten len så blir denna ej konstant, hvil- 
ket må belysas genom följande exempel: 
Glycerin-KCI Socker-KCI 
Glycerin-n No ko Socker-n = I oh 
0 136 0 136 
0,5 141 0,5 155 
2 152 1 192 
3 170 2 416 
Produkten tillväxer sålunda med stigande oledarmängd, 
emedan, såsom redan tidigare framhållits, i dessa fall led- 
ningsförmågan ej aftager i samma grad som viscositeten 
ökas. 
Experimentalfältet, Nobelinstitutet i dec. 1912. 
