36 N. C. Dul^JÉE, 



Derför, hur vår fi-amtid än sig ter, 

 öppna för oss ligga forskningslanden; 

 inga bojor binda menskoanden, 

 härligt är det mål, han för sig ser. 



Invid fjärran horisonters bryn 

 ständigt Sanning allvarshög och fager, 

 lyst af evighetens morgondager, 

 genom sekler hägrat för hans syn. 



Allt hvad ljust en tänkarblick förnam, 

 allt hvad högt ett forskaröga spanat, 

 allt hvad djupt en siardröm har anat, 

 fört ett steg mot målet honom fram. 



Utan rast och hvila skall han gå, 

 aldrig skall hans djupa längtan vika 

 att en gång i Sannings gård den rika 

 Ijusomstrålad få med jubel stå. 



Så, vårt samfund, gå med mod framåt, 

 följdt af dina stolta minnens skara! 

 För mot öden än så underbara, 

 för mot ljuset dock alltjämt din stråt! 



