Naar det siges, at den jordfundne Underkjæbe stemmer nøje med Peters" Billede af M. nasutus, er 
det under Forudsætning af, at Kjæbens bageste Del er fortegnet paa Billedet, bagtil er bleven for kort og høj, 
saa at den har mistet Molossinernes Præg. 
13) p. 23. At Molossus hirtipes (M. temminckii) kun har én nedre Fortand paa hver Side, ikke 
to, som det er sagt af Burmeister og efter ham af Peters og Dobson, er allerede oplyst af Thomas og 
Doria (Annali del Museo Civico di Storia Naturale di Genova, ser. 2, vol. IV, 1886; p. 206—7). 
14) p. 25. Hvorledes Luftens Tryk kan virke til at fremkalde Væxt, ser man tydelig hos Dyr med 
haarklædt Flyvehud; gjennemgaaende have de den stærkeste, længste Haarklædning i Flyvehudens Rand. 
Forholdet er et lignende som hos mange gravende og svømmende Dyr, hvor Haarene langs Hændernes og 
Føddernes Rande ere særlig stærke som Følge af, at de ere særlig udsatte for Tryk, naar Lemmerne føres 
gjennem Jord eller Vand. 
15) p.25. Galeopithecus kan give nogen Forestilling om, hvorledes Flyvehuden har været hos de 
første Flagermus; men den har intet nærmere Slægtskab med dem. 
Ligesom Flagermusene stammer Galeopithecus vel fra temmelig oprindelige Insektædere og har 
frembragt en anselig Flyvehud. Men Flagermusene stamme fra Insektædere, der have været endnu mere op- 
rindelige end de, fra hvem (Galeopithecus stammer. = Galeopithecus har derfor intet med Flagermusenes 
Stamtræ at gjøre. Flagermusene stamme fra meget lavtstaaende Insektædere, der blandt andet have haft 
ringformet Trommeben og Ledforbindelse mellem Føbula og Calcaneus; Galeopithecus stammer fra noget 
højere staaende Insektædere, der have faaet skaalformet Trommeben og have mistet Forbindelsen mellem 
Jibula og Calcaneus; dens Stamfædre have sikkert været blandt de mere oprindelige Medlemmer af den 
forholdsvis højtstaaende Cladobates-Gruppe. Bortset fra Flyvehuden og hvad dermed staar i Forbindelse er 
der heller ikke nogen særlig Lighed mellem Flagermus og Galeopithecus; Galeopithecus slutter sig nærmest 
til Cladobates, og Afvigelserne fra Cladobates gaa ikke i Flagermusenes Retning (man se blandt andet de 
lange Halshvirvler, de stærke Torntappe påa Ryghvirvlerne, 0. s.v.); og selv Ligheden mellem Galeopithecus 
og Flagermus i Henseende til Flyvehud 0.s.v. er mindre, end den ved første Øjekast kunde synes. 
Galeopithecus er ikke naaet videre end til at have Faldskjærm; den har ikke frembragt Vinger. 
Deri ligner den Flagermusenes Forfædre. Men dens Faldskjærm er uddannet fra et andet Grundlag end 
Flagermusenes og er udformet anderledes, end den nogensinde kan have været hos de første Flagermus. — 
Baade For- og Baglemmer ere lange og spinkle; Baglemmerne have neppe mistet noget af deres oprindelige 
Styrke; Forlemmerne have ikke faaet nogen særlig Overvægt; i Skelettet spores saa godt som intet af alle 
de mange Ejendommeligheder, der sees hos Flagermusene som Følger af deres Flyve Evne. Heri er der ikke 
noget, der særlig kunde vidne mod Slægtskab med Flagermusene, om end heller ikke meget, der taler for 
det. — Men at Galeopithecus er udsprungen af en anden Stamme end Flagermusene, kan ogsaa for Fald- 
skjærmens Vedkommende sluttes af, at der ikke i Lemmeknoglernes nærmere Form, lige saa lidt som i Krop 
eller Hovedskal, kan spores nogen virkelig nærmere Lighed med Flagermus; blandt andet er der ingen nær- 
mere Lighed i Formen af Lemmeknoglernes Ledflader. — Og at Faldskjærmen hos Galeopithecus er udformet 
anderledes end hos en oprindelig Flagermus, kan sees især i Udviklingen af Kløerne og af Ste Finger. Til 
at faa Fæste efter Springet bruger Galeopithecus Kløerne paa Haand og Fod, hvad vel ogsaa de første 
Flagermus have gjort; men hos Galeopithecus have Kløerne paa alle fem Fingre og alle fem Tæer i den 
Anledning faaet en overordenlig Størrelse og Styrke; de tilsvarende Bøje-Sener ere ligeledes blevne stærke, 
og deres Senehylstre afsætte skarpe Kamme paa Finger- og Taaled; altsammen Forhold, der vanskelig kunne 
fænkes at have været saa udprægede hos de første Flagermus. Kropflyvehuden har givet åte Finger en saadan 
Tilskyndelse til Væxt, at den ikke alene er bleven tykkere, men ogsaa længere end de andre Fingre; den er 
betydelig længere end åde og endnu meget længere end 3dje Finger. Hvis et Dyr med en Faldskjærm som 
hos Galeopithecus gav sig til at bruge sin Faldskjærm som Vinge, vilde utvivlsomt åte Finger, der allerede 
er den stærkeste og længste, voxe ud som væsenligste Støtte for Vingens Forrand; de fire forreste Fingre 
vilde svinde ind; der vilde fremkomme en Vinge, der ikke var som Flagermusenes, men som mindede om 
Pterodactylerne. 
(=r] 
E Museo Lundii. 2. I. 
