103 



ri 



vTnavcnics I dspring niiui ligs« langl tilliagc mellem hivtslaaerule l'atledyr, (ler 

 iKcrmcst iiave lignet de mindst ejendommelige Insektæderc ; derom vidner den store Over- 

 ensslemmelse Miellein liisektædere og de laveste (Inavere. Men allercilc ile fursle (HKnere 

 have vist i almindelig Udvikling staaet lidt hojere end de fleste Insektædere; i det mindste 

 kjendes der ingen Gnaver, der har ringformet Trominclien som voxen eller noget af Trom- 

 mehulens Yderva'g dannet af Ala magna. 



De forste Gnavere have sikkert væsenlig levet af Kjerner al' haardskallede Fro eller 

 Frugter. For at komme til Kjernen have de inaattel bide Hul paa Skallen; derlil lia\i' de 

 brugt Fortænderne, hvad vel ethvert lille I'attedyr vilde; de indholdsrigeste Frugter vilde 

 være for store til at hide mellem Kindtænderne; \il Skallen ikke give efter for enkelte 

 stærke Bid, gnaves eller kradses IIul: de øvre Fortænder stoltes fast mod Skallen, de 

 nedre kradse, idet de hurtig skvdes op og ned eller frem og tilhage, overvejende det ene 

 eller det andet, alt efter den Slilliug, hvori Skallen holdes til 'roenderne. Vanen at gnave 

 har a'udret Tyggemuskler og Forta'uder, og dermed er nodvendig fulgt en Ma'iigde 

 andre Omdannelser. 



Det haardesle Arbejde maa Tyggemusklerne udfore i Gnavningens Tjeneste; 

 Fortænderne maa fores med stor ICrafl. De Tyggemuskler, der oves mest, ere derfor de, 

 der ligge længst fremme foran I nderkju'bens Led, nærmest Fortænderne. — Det, der kræver 

 mest Styrke, er selve Hiddet med Forta'uderne; de Muskler, der anstræ'uges haardest, ere 

 derfor de forreste af dem, der lofte Underkjad)en. — Næst efter de Muskler, der væsenlig 

 kun hdte, oves de, der fore l'nderkja'hen frem. For den egenlige Gnaveus Skyld maa 

 I iiderkjæhen ofte fores frem og tilbage ; men ogsaa blot lor at Ijide maa Fnderkjæben 

 skydes frem, saa at de nedre Fortænder kunne virke lige mod de ovre; naar l'nderkjadien 

 er i Hvile, ligge dens Fortænder nemlig bag 0verkja4iens, som sædvanlig hos andre Pattedyr. 

 Naar Foden tygges, trykkes de nedre Kindtænder mod de ovre, og Underkjæben skydes 

 dels lidt til Siderne, men dels ogsaa frem og tilbage, fordi Musklerne ellers ere \aule til 

 al lure Kja'beu saadau. De Muskler, der arbejd(> mest, naar Lnderkjæhen fores frem og 

 lilhage, ere de fremad trækkende allerede af i\v\\ Gruud. al Kjadieu er i lilbagelrnkken 

 Slilliug, naar Musklerne ere i Ligevægt. 



