107 



l'rc. uiiijnlaris \^)\^^\■ |]iii;iii|. Liiiiiiiii'r Musklen lil al li,L:i;c iiicii' (m iiicrc \aiuli'rl i ilcii alliT- 

 lieldigsk' Slilliiii; lil al Ira'kkc I iiilcrkja'lirii liiic fri'inail: Kja'licii Inrcs Icl lilliaiso al' di'ii liairosli; 

 hel al' Teinporalis (i^ al' Digastcr. I''iil;<en al' I iidcrkja'lii'iis sladigc! I!eva?gelse t'rciii (ii; lil- 

 liage er Torsl, al Liiderkja'beus Led forandres; Frc. postglcnokleus uploses, saa at der ikke 

 mere er nogen Forbening fra Sqoama ud 1 Bagvæggen af Leddets Kapsclbaand, og Lnder- 

 kjaliin ikke mere hindres i at glide tilbage; Ledskaalen paa Sqvama forlænges dels frem- 

 el'ler. dels tilbage, bvorvcil Fir. posttt/iiipanicti.s l'aar Tilskyndelse til V;e\l; Ledskaalen ldi\er 

 lil en langsgaaende Ilende, temmelig aaben lil Sidijrne, og Lriderkja'bens Lcdknnde, der 

 glider i Ilenden, formes derefter og bliver langstrakt, afrundet. Fra første Færd folger 

 Ilenden lljernekassens Sidevæg, livor Inderkja'bens Ledknude linder Slotte, og fjerner sig 

 allsaa bagtil fra den tilsvarende [laa den modsaltc Side. Folgen af, at Ilenderne fra fnrsle 

 l'a'rd ikke lobe jevnsidcs, er, al I ndei-kjadiens Grene stadig liiiuli'es i at vo\e sammen ; 

 Hagen, men derimod blive mere bevægelige mod hinanden; Baandene imellem dem ud- 

 formes paa ejendommelig i\Iaade , og en egen Muskel gaar paatværs i Hagcvinklen fra den 

 eiu' I iulerkja'l)egren til den anden. iMen Baand og Aluskler gjore dog Modstand Tuod fur 

 slor lieva'geliglied i Hagen; derved tvinges Ledskaalene efterhaanden lil al blive mei'e 

 jevnsides bdiende; Ledknuden l'nrcs fastere i en bestemt Bane og Ledskaalen bliver fastere 

 begranidset langs Siderne. Fordi Underkja'ben fra forste Færd er frit besa'gelig baade i 

 Ledskaalen og i Hagen, retter den sig let efter ^Insklcrne, særlig efter ]\lasseler som den 

 stærkeste; fordi Masseter fæster sig paa Underkjæbens Yderside, loftes Ydersiden opefter, 

 saa al Kjadien konnner lil at lielde med I nderranden udefter og den ovre Iland indefter i 

 en Slilliug, der bliver Kjæbens almindeligste, og Massetef^ yderste Lag trækker særlig 

 sla'rkt Prc. angularis ud til Siden. Deraf folger, at I nderkjæbens Kindtænder trykkes 

 saM'lig haardt mod ile ovre Kindta'nders ydre Kronrand, naar Foden tygges, og efter l'rvkkel 

 a'ndre Ivindlænderne Slilliug og Form; de ovre •Kindla'uder komme lil al lielde, saaledes 

 al Kronen |)eger udad og lloden indad, og i samuie ilelning bues selve Tanden; de lu'dre 

 Kindtanuler vende Kronen indefter. Trykket paa de ovre Kindt;enders ydre Kroin'and kan 

 bringe deres Kroner til at vove paa en egen Maade, ved Tilva^xl i)aa Ydersiden. De ovre 

 Kindtænders Ilcldning med Roden indefter er Skyld i, al (lanen mellem KindUendernes 

 lla'kker li-vkkes sammen og bliver smal. 



De forreste Fortænidcrs Væ,\t ændrer baade Ansigtets Ben og Tandsættet. 



Mellenikjæbebenet opfyldes væsenlig af Fortanden, der tildels former det og giver 

 del Tilskvndelse til \ æxt. Dets Kro|i bliver stæ-rk og \o\er i La'ngde og Hojde; Prc. 

 nasalis vover o[( langs Næsebenet lil I'audelieuel ; med Krdppens Lauigde fornges LaMigden 

 af I'orainen incisivum; ved Kroppens Tykkelse indsuevres iNa'sebuIeu f(U'resl og nedersl, 

 li\iu' Forlamlens (irnbe slaar frem paa Melleiidvja'bens Inderside; det nederste llenblad af 

 Concha Inferior faar ingen I'lads til l^dvidelse. Ogsaa Lndei-kjadieii formes væscnlig efter 



14- 



