112 



(Lcporidcc.) 

 Kroner og iifslnlle ikke Væxteii , danne aldri.i; liod, o. s. v.; deres (irinul ndlyliler og ud- 

 poser Overkjæbebenel i OJelmlens Itund og rvlder det meste af Underkjæbcns Krop. 



Mave 01,' Tarm cre lulvidede og styrkede paa lignende Maade, som det sædvanlig 

 sker: Maven er stor og kirtelrig, Tarmen lang, Blindtarmen lang og udposet, o. s. v. 



Den Maade, livorpaa Harerne bevæge sig, naar de løbe, minder noget om Hov- 

 dyrene i Modsætning til Springnmscne: For- og Daglemmer ere loHnddsvis ligelig i lirng; 

 men til Forskjel fra Hovdyrene have de næsten helt opgivet at beva'ge Lemmerne skiftevis, 

 i Trav; ogsaa under mere langsom Bevægelse flyttes Bagbenene samtidig som ellers under 

 Løb i Firspring. Halen er ikke nødvendig som Modvægt; selve Kroppen strækkes og bøjes. 

 Hvirvelraden selv liar faaet Præg efter Strække- og Bøjemnsklernes Styrke: Torntappene 

 ere høje med sta'rk Heldniug nmd Midtpunktet for Ryggens Krumning; stærke Prc. mam- 

 millares, stærke Idvæxter fra Ribbenenes øverste Ender op over Brysthvirvlernes Tværtappe, 

 stærke Tværtappe paa Lendehvirvlerne, udbredt Hofteben er Følger af Styrken af forskjel- 

 lige Stra'kkemuskler, især af Longissimus dorsi og Qvadratus lumborum; Lendehvirvlernes 

 store Tva'rtappe og Kammene langs Midten af Undersiden af de bageste Ryghvirvlers 

 Kroppe ere ogsaa tildels Vidner om stærke Bøjemnskler, især om 3Iih. intertransversarii. 

 Halen, der ikke bruges, svinder ind til en kort Stump; Senerne af dens Løftemuskler blive 

 for svage til at danne Prc. accessorii paa Lendehvirvlerne. Baade For- og Baglemmer blive 

 lange og stærke; Leddene, der kun øves stærkt i én Retning, i simpel Bøjning og Stræk- 

 ning, Ijlive fastere, mere utilgængelige for Sidebevægelser, især Albueleddet gror fast i den 

 ene Bevægelsesretning, faar Kanune og Fiu'er og bliver suuilt; i de enkelte Lemmeknogier 

 er der desuden mange Afvigelser fra det oprindelige som Følge af den særlige Indretning 

 til Løben, blandt andet: Laarbenets stærke udbredte Trochanteres , Styrken af Radius og 

 Tibia v*uiden paa Bekostning af Ulna og Fibxda (øvre Ende af Radius breder sin Ledflade 

 ind over hele Forsiden af Ledfladeu paa Overarmens nedre Ende, optager ogsaa den op- 

 rindelige Ledflade for Ulna-^'^)), Sammenvoxuiiig af Tibia og Fibtila, Længden af Astragabts 

 og Calcaneus, Tommeltaaeus Forsvinden, o. s. v.; at Fingre og Tæer trods Lemmernes 

 stærke Tillempning til Løben ikke afvige videre fra det oprindelige, har vist sin Grund i, 

 at de ikke umiddelbart komme til al røre ved Jorden: baade Haandfladen og Fodsaalen og 

 Fingrenes og Tabernes Underside ere helt overgroede af en tæt Haarklædning, der gjør 

 Tjeneste som en stor, sammenhængende, elastisk Trædepude. 



Af de to Slægter, Lepus og Lagomys, er Lepus den, der er bedst udrustet som 

 frit levende Dyr. Det er den, hos hvem alle Ejendonnneligheder i Krop og Lennner som 

 Følge af Tillempning til Løben ere skarpest udprægede, og den, hvis Sandseredskaber, 

 Næse, Oje og Øre, synes at være højest udviklede. Næsehulen er usædvanhg stor; ogsaa 

 den bageste Næsegang er rummelig, stærkt udvidet, tildels paa Ganens Bekostning. Øjet 

 er usædvanlig stort; det har tildels sammenpresset Rummel mellem Øjehulerne øg bidraget 



