162 



^O) p. 110. bor or (hiiihI lil at lio, at del. I'or PaltoilNieiics VeJkomiiieiulc or del ii|Hiii(li'lii;c , al 

 3(lje Finger og 3ilje Taa ere de længste, eller at de i hvert Fald ikke ere kortere eiul 4de eller nogen anden 

 Finger eller Taa. Om Foden siger Owen (On Hypsiprvmnodon; Transacl. Linn. Soc. London, 2 ser., vol. 1, 

 Zool., IS79; p. 582): «1 nia\ remark Uial tlie longest and strengest toe in Ihe pcntadactyle hind fool ol' the 

 Lizards is the l'onrlh; and I deeni il indicative of the nearness to Saurians of the Iniplaeentalia annjng 

 mammals — an affinity so remarkalih sliown !iy Monolrenies in other parts of Ihe skelelon — lliat in the 

 progressive reduction ol' the loot in Marsupials the foiirtli toe, IV, holds the preeminence». Men imellem 

 Pattedyrene er 'ide Taa kun længst enten hos klatrende Former, der presse Fodsaaieji mod lodrette Grene, 

 saa at meget at Legemets Va'gt kommer til at hvile paa Fodens Yderrand (hvad enten Tommelen er mod- 

 sættelig eller ej, f. E\. Flialan(jista, Sciunis, o. s.v.. Halvaber; er Tommelen modsættelig , kommer den let 

 lil at virke særlig mod -ide Taa, og 2den og 3dje kunne da vantrives mere eller mindre af Mangel paa Brug, 

 som hos Phalangister o. s. v. og hos Halvaber; modsættes Tommelen derimod særlig 2den Taa, bliver den 

 stærkere end 3dje eller ide, som hos nogle Aber), eller hos Dyr, der nedstamme fra klatrende Former 

 (f. Ex. Maeropoderne, der stamme fra Phalangister, hvem de endnu staa overordenlig nær; en egen Familie 

 Macropodida; har ingen Berettigelse; Maeropoderne ere simpelthen springende Phalangister). Hos Pung- 

 dyi-ene er 4de Taa meget ofte den længste; men Grunden derlil er, at de Pungdyr, man kjender, enten ere 

 eller have været klatrende (som ogsaa Hu\ley har sluttet af Tommeltaaens Forhold: Proceed. Zool. ,Soc. London, 

 1S80; p. 655). Hos klatreioh' Dasyurider og Didelphyider er ide Taas Overvægt dog saa ringe, at den taber 

 sig igjen hos Former, der vænne sig mere til Gang paa .lorden. Hos Monotremevne er Ide Taa Ikke længst; 

 hos OrnithorhyncliH.i ere ide og 3dje omtrens ens, hos Echidna er 2den længst, som almindeligt hos gra- 

 vende Dyr, hvor Fodens Indorrand særlig tages i Brug. At ■'ide Taa er den længste hos de Krvhdyr, der lobe. 

 eller rettere krybe, bedst, er vist en Folge af Baglemmets Stilling: Knæet staar saa langt ud til Siden, at 

 Baglenimet ikke kan bruges til egenlig at støtte paa, men mere til at skubbe fra, og derved kiuumer Fodens 

 Yderrand særlig i Brng. For Pattedyr er det næsten et Særkjende overfor Krybdyr, at de have stillet Lem- 

 merne i den Stilling, der er den bekvemmeste til at bære Legemets Byrde; de have drejet Albuen tilbage og 

 Knæet frem ind under den tungeste Del af Kroppen; i den Stilling kommer Legemets Vægt til at virke mere 

 ligeligt i Haandens og Fodens Midtlinie. Om der mclli'ni Pattedyrenes Forfædre indenfor Ki^lidyrcne liar 

 vau'et Former, hos hvem ide Taa var længst, er et Sporgsniaal, der ikke kan besvares; Taaleddeni's Tiil hos 

 Pattedyrene tyder ikke derpaa. 



SI) p. 110. Vist ingen nulevende Gnaver har de G oprindelige Trædepuder paa Haandfladen; paa 

 (^irnnd af Tmnmellingercns gjennenigaaende Korthed er Trædepuden under Spidsen af Tommelens Mellem- 

 haandsben nærmet til og helt sammensmeltet med Trædepuden under Haandrodens Inderrand. Hos Insekt- 

 ædere kan Trædepuden ved Tommelens Grund være fuldtud selvstændig og tydelig, f. E\. hos Soriiider. 

 (Det maa utvivlsomt bero paa en Fejltagelse, naar A. Milne Edwards beskriver og afbilder 6 Trædepuder hos 

 de smaa østasiatiske Cncc<us-Arter: Rech. pour servir a l'hist. nat. des Mammif., 1868—74; p. 134, pi. 13, f. 1"; 

 cf. Vidensk. Meddel. Nalurhist. Foren., 1881; p. 32.) Hos nogle indiske Egern og hos enkelte andre Gnavere 

 kan det ved flygtigt Eftersyn se ud, som om der var de G Trædepuder paa Haandfladen; men Sagen er kun, 

 at lien yderste forreste af de opjindelige er delt i to, hvad ogsaa undertiden andre kunne være. 



32) p. 111. Maaskc Leporiderne ogsaa i Æggets Forhold til Uterus ere mere oprindelige end andre 

 Gnavere; hos dem findes ikke de Mærkeligheder, der ere fu[idne hos liere andre, Murider og Hystricider; 

 men endnu ved man kun meget lidt om, hvor udbredte Mærkelighederne ere. 



At Fihttla hos Harerne er i Ledforbindelse med Ccdcaneus, er maaske ogsaa snarest en oprindelig 



Egenskab. Cope (Tert. Vertehr., 1884; p. 812 - 13) omtaler, at Harerne »have superadded to tli -dinary 



rndeni struetnre certain points wliioh also eharacterize the most specialized Perissodaetyla and Artiodaelvla 

 aniong nngulates"; dertil regner han Forbindelsen mellem Fibula og Calcaneus: "The artienlation of the 

 llhnla wilb the ealcaneum. mentioned by Mr. Aiston , is a character of the Artiodactyla«. Men den samme 

 Forliindelse kan ogsaa llmles hos Insektædere, som Krhiaccic : del ei- nia.iske et Minde om lavere 

 ll\irv('ld\r. 



