168 



3*>) ]i. I2i. Om Hallomys: 

 Jeiitiiik: Niilcs IVdiii llic Lcxilcii-Miiscuiii, vol. I. IS79: pp. 107 — 109; Miisoiim ilos Pays-Bas. lom. IX. ISST; 

 pi. 7. r. 1- i. 



'I'ii andre Slægter fra Madagaskar, der maaske iiore lil den gamle Verdens Criceti , ere endiin lidet 

 kjenille, kun loselig Ijeskrevne: 



Hypogeotmjs , Grandidier- Hevne et maj,', de Zool.. iser., lom. XXI, ISGi); p. 338— 339. 

 Elhims, A. Milne Edwards: .\nn. se. nat., G sér., Zool., tom. XX, ISSG. 



»') p. 12'i. Om Arvicolernes Ejendommeligheder og om Muridernes indljyides Sla'gtskali: Vidensk. 

 Meddel. Nalurhisl. Foren., 1881; pp. 21 — iC. 



*S) p. 125. De Gnavere, der her ere regnede for Mtirider, hiddes ogsaa ellers sædvanlig i én Fa- 

 milie. Kun lihizomys stilles ellers til Spalacidernc (se Anni. -'18), og Lopliiomy» holdes i en egen Familie, 

 LopliioiiiyiclcC; den er i Virkeligheden ikke meget andet end en Gricetus uied Forbening [ Fasciatcmporalis, 

 svarende lil hvad der findes hos Trayulus i Seneliladcnc over Bækkenet. Dipodiden Sminthus regnes ellers 

 for Miiride, ligeledes sædvanlig Myo.viden Platacantliomys. 



Om Mnrinernes Ilovedardelinger ere de her antagne, er Ivivlscniil, isa.'r er det niegcl muligt, at 

 Hydroiiiys i Virkeligheden er knytlel lil en eller anden mindre udpra'get Form. 



•J9| ]i. I2G. At Pattedyrenes Mallens svarer til lavere Hvirveldyrs Ledben, er utvivlsomt (hvor meget 

 saa nugle endnu i nyeste Tid (se blaudt andre: Baur: (.iher das Quadratnm der Saugethiere; Biologisehes 

 Centralblatt , lid. VI, ISSG; pp. G'18 — 658) gjøre sig Umag for at hevi.se noget aiLdet); Overensstemmelsen er 

 fuldstændig, baade i Udvikling og i Forhold til alle Omgivelser, ganske særlig til den ydre Øregang, der har 

 den væsenligste Skyld i Ledbenels Foraudring til Øreben: Opma'rksommere Lytten og dermed folgende stær- 

 kere Brug af Oremusklerne, de Huilniusklcr, der ligge omkring den ydre Øreaabning, bringer foroget Væ\t i 

 Pattedyrenes ydre Oregang. Oregangen blixer længere; omkring dens ydre Munding rejser der sig Hudfolder, 

 det ydre Øre; dens Vægge blive alstlvede (paa tilsvarende Maade som Luftrørets I ved, at der i dem opslaar 

 fastere bruskagtigt Væv i Form af mere eller mindre regelmæssige og fuldstæiulige Ringe; at hele Væggen 

 stivner, hindres af den stadige Bevægelse, hvori Øregangen af mange Grunde holdes. De yderste Bruskriuge, 

 der naa ud i det ydre Øre, ere dehis sammensmeltede og udvo\e til store tudformede Plader, den ydre Øre- 

 brusk; den inderste Ring (eller en af de inderste Hinge) af fastere Væv, der med sin Forside stoder til Bag- 

 siden af Ledhenet, forbener (hvad ogsaa nogle af de folgende kunne, f. E\. hos Echitiomyes), særlig paavirket 

 af Trommehinden , hvis Rajiil den stotter, og er Os tympanictim. Eflerhaanden som Trommeheiiet vo\er, 

 omslutter det Ledbenels Midtstykke med sin Forrand. bringer hele Ledhenet til at vantrives og river det los 

 fra dets oprindeligere F^orbindelser med Sqvama og Underkjæben; men eu af Tyggemusklerne følger med og 

 optages med Ledbenet i Trommehulen som M.tensortympani; Ledbenets Midtstykke, der særlig er omvo\et 

 af Trommebenet og bliver presset inde mellem Teyiiicn iympaui og Tromnichcnet, bliver til den tynde Prc. 

 loiiyns {firacilis) iiiallei. 



Allerede hos Monotremer ere Forholdene som bekjendt væsenlig sum hos andre Pattedyr; men i 

 flere Henseender have de dog et særlig oprindeligt Præg. Oregangen er lang og den ydre Ørebrusk stor og 

 ludformet, skjont overvo.vet og begravet af mægtige Hudmuskler (saaledes har jeg selv set den ydre Ørehrusk 

 hos Echidna. Ortnthorhynchus er maaske anderledes. I Litciafuren synes der ikke at findes noget hverken 

 om Echidna eller Ornithorhynchus i denne Henseende); men Øregangens Bruskringe ere usædvanlig ens- 

 artede. M. tensor tympani er optagen i Trommehuleu paa sædvanlig Maade (skjont dens Beliggenhed er 

 noget forskudt af den langt tilbagegaaende Gane); men den har endnu eu overordenlig Størrelse og Styrke. 

 Trommebenet omslutler Mallens som sædvanlig; meii det er usædvanlii.' lille, ringformet, og Prc. lonyus 

 mallci er usædvanlig stor. 



Som Modsætning slaa Hystriciderne i alle Retninger paa ot meget liojt Trin, særlig i Henseende til 

 Malleus: Prc. longits mallei er saa vantreven, at den hos voxne er svunden bort lige til Grunden, eller 

 maaske undertiden endnu er tilbage siuu eu haarlin Stilk. (Denne stærke Vantrivning af Prc. lonpus hos 

 Hystricider omtales ikke af Dor.in, der ellers udforlig' beskriver Gnavernes Oreknogler: On the morphology 



