20 



rerna G och 7, som sålunda hänföra sig till de båda ström- 

 riktningarna, den förra till nedstigande den senare till upp- 

 stigande, utvisa omedelbart att utslaget minskas med intra- 

 polära afståndet. 



Af försöken öfverhufvud synes oss den regel framgå 

 hvarom på skilda ställen i det föregående varit fråga, att 

 nem ligen utslagen eller ryckningarna till och aftaga med det 

 intrapolära afståndet ; detta förhållande framträder tydligast 

 vid minimal eller underminimal retning. Hvad orsken här- 

 till beträfiär, så nämndes redan i början af denna artikel 

 att skilda omständigheter här samverka; enligt den ana- 

 lys ursprunligen Dubois Reymond utfört vid undersökning 

 af den intrapolära sträckans inflytande på de elektrotoniska 

 faserna i motoriska nerver i), äro nemligen här att afses 

 två omständigheter som motverka hvarandra ; då intrapolära 

 sträckan förlänges, så kommer strömmen att verka på flera 

 delar af muskeln, men strömmens styrka resp. täthet min- 

 kas tillfölje af det förökade motståndet; den förra omstän- 

 sdigheten underlättar den sednare motarbetar retningens in- 

 trädande. Sjelffallet är fcotaleff'ekten summan af båda dessa par- 

 tiella verkniugar ; den visar sig derföre i en med intrapolära 

 afståndet förökad eller förminskad verkan allt efter som den 

 förra eller senare verkningen är öfvervägande. I den feno- 

 mengrupp här är fråga om, är sålunda den förra verknin- 

 gen öfvervägande; af denna orsak har det vid de föregå- 

 ende undersökningarna ej varit nödigt att vidtaga skilda 

 åtgärder för att eliminera inflytandet tillfölje af förän- 

 dringar i strömmens tiithet. 



Förklaring för figurerna 6 och 7 å planschen äro 

 gifna i figuren 5. 



') Ihibois Reymond. Untersch. iiber thierisch Electr. Berliu 

 1849. Bnd II, Abtheil 1. pag. 337 och följande. 



