88 



Vid en annan destillation, företagen först efter längre 

 fortsatt tvättning med vatten och sedan oljan förut gjorts 

 vattenfri genom svag uppvärmning i en långsam torr luft- 

 ström, började kokningen vid 120°, temperaturen steg ända 

 till 235° likväl så, att öfver hälften hade öfvergått mellan 

 210° — 215°. Den ringa återstoden i fraktioneringskolfven 

 var mörk och tjockflytande. Vid några gånger upprepad 

 fraktionering öfvergick ännu alltid en betydande mängd mel- 

 lan 210° — 215° och jag trodde mig till en början hafva 

 funnit en kokpunkt vid 213 ^). Vid dessa fraktioneringar, 

 öfver 235° kokande, mörkfärgade rester samlades och förena- 

 des. De stelnade efter någon tid till en kristallisk massa. 



Vid andra destillationsförsök började kokningen, sedan 

 vattnet på ofvannämndt sätt blifvit bortskaffat, vid 200° och 

 vid 223° fanns endast en ytterst ringa återstod. 



Vid oljans neutralisering med natronlut qvarblef alltid 

 en ringa mängd deraf olöst. Denna egde i hög grad den 

 starka lukt, som utmärker den råa syreblandningen. Nat- 

 rium saltet var, afdunstadt till torrhet, svagt gulfårgadt och 

 gaf med blyacetat en citrongul fällning. 



Emedan Tilleys olja sålunda visat sig, från olika bered- 

 ningar, besitta varierande egenskaper, måste jag först deraf 

 förskaffa mig en tillräcklig mängd med någorlunda likartad 

 sammansättning. Min afsigt var, att derefter: isolera den deri 

 i största mängd förekommande syran och konstatera dess 

 sannolika identitet antingen med Schorlemmers enantylsyra 

 eller Franchimonts heptylsyra. Jag ville vidare isolera andra 

 i oljan ännu förekommande flyktiga fettsyror ; sedan närmare 

 bestämma de substanser, hvilka meddela densamma dess 

 starka aromatiska lukt, och om möjligt äfven de syror, hvilka 

 ega gulfärgade salter, samt slutligen fastställa iivilka lätt- 

 lösliga syror bildas vid reaktionen. 



") De tidigaste uppgifterna om enantylsyraus kokpunkt finnas ej 

 i någon särskild, publicerad undersökning, utan i Streckers lärobok, 

 der den anges till 212°. Den rättas af Stådeler iJourn. prakt. Chem. 

 Bd. 72. S. 2-11) till 118°, hvilket enligt Kolbe bör vara 218°. Den 

 astställdes af Landolt till 2.8°, 5—221° (se ofvan). 



