90 



des oljan i en fraktioneringskolf i oljebad till cirka 130^, under 

 det en ström af torr luft leddes öfver dess yta. Sedan vattnet 

 afgått, upphettades starkare och temperaturen steg raskt till 

 200° derefter något långsammare till 210°. Från 210° till 

 216°, öfverdestillerade ungefär en tredjedel; 216°— 223° 

 hälften. En ringa mängd mörk återstod qvarlef i destilla- 

 tionsapparaten. Hvar och en af dessa fraktioner hade den 

 lukt, som ansetts känneteckna Tilleys enantylsyra. De neu- 

 traliserades, hvar för sig, med natriumhydroxidlösning. Af 

 den första blefvo ungefär 8 kb. cm. olösta. Af den andra 

 en kb. cm. Den tredje löste sig nästan fullständigt. 



Natriumsaltlösningarna afdunstades till torrhet. De tor- 

 kade saltmassorna voro förglösa. De ur dem afskiljda syre- 

 blandningarna underkastades fraktionerad destillation. 



Sedan denna en längre tid fortsatts, hade jag erhållit 

 två fraktioner hvilka kokade mellan 219°— 220°, 220°— 221°. 

 Termometern var härvid ej fullständigt insänkt i substansens 

 ånga. De utsattes för afkylning i luften, hvilken hade en 

 temperatur af — 25° och bildade bägge fullkomlikt likartade 

 fasta massor, utgörande efter stelningens olika hastighet an- 

 tingen små perlemorglänsande fjäll eller stora kristallblad, 

 liknande isättika. En termometer instäld i kristallmassorna 

 visade för bägge under smältningen en temperatur af — 11°. 

 Termometern steg vid smältningens slut till — 10°. Engång 

 erhölls smälttempcraturen — 10°, en annan — 12°, en tredje 

 — 13°, allt för substanser af skilda beredningar. Dessa 

 differenser vill jag tillskrifva små föroreningar, hvilka, som 

 bekant, sänka smälttemperaturen. 



Specifika vigten vid -\- 17°, jemförd med vatten af 

 samma temperatur, var 0,9212. 



Landolt hade funnit 0,i»179 vid 18°. 



Franchimont 0,9212 > 24°. 



Schorlemmer 0,9217 » 16°. 



Lieben och Janecek 0,9198 :^ 20°. 



Substansen hade en oljeartad konsistens och var vid 

 vanlig temperatur nästan luktlös. 



