150 



Från Kejserliga Alexanders Universitetet, genom 

 Universitetets rektor, professor K. G. Th. Rein: 



Till Finska Vetenskaps-Societeten. 



Vid ett tillfälle som detta, då Finska Vetenskaps-Societeten 

 högtidligen begår minnet af sin stiftelse föv ett hälft sekel till- 

 baka, kan bland dem, hvilka af sådan anledning hembära henne 

 sin lyckönskan, allra minst saknas den institution, ur hvars mo- 

 derliga sköte Societeten uppvuxit och som städse med henne stått 

 i den allra närmaste förbindelse, nemligen Finlands Universitet. 

 Bland Societetens stiftare voro de allra lieste, hennes första frej- 

 dade ordförande deribland inbegripen, tillika lärare vid högsko- 

 lan, och ända till senaste tid hafva de i vetenskapens tjenst ar- 

 betande krafterna inom båda samfunden till en stor del varit 

 desamma. Ett synligt uttryck har denna nära förbindelse haft 

 deri, att Universitetet under långa tider inom sina mui-ar upp- 

 låtit en fristad för Societeten och hennes samlingar. Och Socie- 

 teten har å sin sida erkänt denna förbindelse, bland annat derige- 

 nom att hon hembar sin tidigaste publikation, det första häfitet 

 af sina „Acta", såsom en högtidsgåfva åt Universitetet vid ett 

 för det sistnämnda betydelsefullt tillfälle, nemligen den jubelfest, 

 hvarmed högskolan år 1840 firade sin 200 åriga tillvaro. In- 

 gen kan derföre vai"mare än Universitetet taga del i de känslor, 

 med hvilka Societeten begår dagens högtid. Och sä mycket lif- 

 ligare måste denna medkänsla vara, som ju de båda institutio- 

 nerna genom arten af sin verksamhet ömsesidigt stödja och kom- 

 plettera hvarandra. Särskildt måste Societetens ai'bete komma 

 äfven Universitetet tillgodo. Det senare har visserligen äfven 

 vetenskapens utveckling till syfte, men får dock ej egna sig en- 

 samt häråt. Betraktadt såsom den högsta bildnings- och under- 

 visningsanstalt inom vårt fädernesland har U^niversitetet uppgif- 

 ten att prägla vetandets ädla metall till gångbart mynt och sätta 

 det i cirkulation ; men detta förutsätter att en annan uppgift re- 

 dan är löst, den nemligen att ur dunkla schakter framdraga 

 denna metall i ljuset och rena den från slagg och grus, som 

 skymma dess glans. Och det är uteslutande denna senare upp- 

 gift Societeten gjort till sin. Man kan väl säga att då hon så- 

 lunda egnar sig blott åt den rena forskningen, hennes arbete 

 har en mera kosmopolitisk syftning än Universitetets. Att upp- 

 daga nya sanningar, att öka den menskliga kunskapens skatt är 

 ett arbete ej blott för eget folk utan för menskligheten. Men 

 Societetens verksamhet har derjemte utan gensägelse haft äfven 

 en stor fosterländsk betydelse. Den har haft en sådan icke blott 

 i den mening, att hennes vetenskapliga frambringelser, hvilka ju 



