Årsberättelse, 



afgifven den 29 April 1888. 



Då Finska Veteskaps-Societeteii nu begår 50: de årsda- 

 gen af sin stiftelse, kunde det utan tvifvel synas lämpligt 

 att kasta en återblick på det tillryggalagda halfseklet af dess 

 verksamhet och söka utreda hvilken betydelse denna haft 

 för den vetenskapliga forskningens Irämjande i vårt land. 

 Deraf skulle då måhända framgå, att det arbete Societeten 

 nedlagt på fullföljandet af sin antydda uppgift och som möj- 

 liggjorts dels genom det materiela understöd hon fått åtnjuta 

 af landets styrelse, dels äfven genom medverkan af veten- 

 skapsidkare utom hennes krets, representerar en icke allde- 

 les obetydlig del af den insats, hvarmed vårt undangömda 

 land under denna tid förmått bidraga till de kultursträfvan- 

 den, som äro gemensamma för alla bildade nationer, och 

 hvarigenom vårt folk sålunda häfdat sin plats bland dessa. 

 Vi måste dock afstå från en dylik återblick, som i hvarje 

 händelse skulle falla utom området för denna årsberättelse, 

 och kunna göra det så mycket hellre, som vi äro i tillfälle 

 att i detta afseende hänvisa till den öfversigt af Finska Ve- 

 tenskaps-Societetens verksamhet under berörda halfsekel, 

 som till illustrerande af denna högtid utarbetats af en ärad 

 medlem af Societeten, hvilken sedan lång tid tillbaka varit 

 nära förtrogen med dess angelägenheter. 



Det har icke förunnats Societeten att fira denna sin 

 jubelfest med oblandadt glada känslor. Dess årsberättelse 

 måste nu, likasom mången- gäng förut varit fallet, inledas 

 med en erinring om dödens skördar bland personer, som 

 stått Societeten mer. eller mindre nära. Denna gång har 

 lotten träffat tvenne veteraner i vetenskapens tjenst. Den 



