189 



man och derföre icke önskade i direktionen se den nian, 

 som kunde göra honom äran stridig. Tre år senare, då ny 

 ledamot i direktionen efter Nervänders frånfälle skulle ut- 

 ses, träffade valet Fr, Gygnaeus och Gyldén fann sig för 

 andra gången förbigången. Men hans intresse för konstens 

 främjande i landet öfverlefde äfven denna motgång. Som- 

 maren 1849 företog han i sällskap med sin intelligenta och 

 konstälskande maka, född Wrede, en resa till Italien. De 

 intryck lian i' dervarande många och rika museer mottog 

 och den erfarenhet han derunder inhemtade, väckte hos ho- 

 nom tanken på bildandet af ett finskt konstmuseum, för hvil- 

 ket han ansåg kejserliga slottet härstädes kunna erbjuda 

 lämplig lokal. Denna plan, för hvilken han redan lyckats 

 intressera såväl dåvarande finanschefen von Haartman som 

 ^ndra inflytelserika personer, förföll likväl, emedan den icke 

 erhöll nödigt understöd från konstföreningens sida, hvars be- 

 slut då dikterades af Gygnaeus. I förtrytelsen öfver denna 

 uraktlåtenhet, som enligt Gyldéns mening »tillfogade vår 

 unga konst och dess framtid en känbar skada», afliöll han 

 sig sedermera att taga del i föreningens sammaj,ikomster. 



En fråga, för hvilken Gyldén äfven lifligt intresserade sig, 

 var den på 1860-talet förberedda reorganisationen af vårt 

 skolväsende; men äfven här råkade han i strid med de för 

 tiden rådande opinionerna. Han kunde icke godkänna de 

 principer 1865 års skolkomité lade till grund för sitt betän- 

 kande, och i sina 1869 pubhcerade »Betraktelser öfver det 

 senaste skolförslaget, framstälda i form af bref till professor 

 emeritus G. F. AminofT» underkastade han dem en sträng 

 kritik. Professionen i pedagogik ansåg han fullkomligt 

 onyttig och anförde såsom stöd för denna sin åsigt, att 

 exempelvis Preussen, ehuru det hade 7 universiteter och 

 deribland det i Berlin med öfver 170 lärare, dock eij vid 

 något af dem inrättat en lärostol i pedagogiken. Äfven 

 idén att genom normallyceer vilja befrämja den praktiska 

 lärarebildningen ansåg han förfelad. Vår lärda skolas un- 

 derlägsenhet i jemförelse med den tyska skolan berodde 

 jcke derpå, att våra lärare saknade insigt i teoretisk peda- 



