219 



tvifvel, om de någonsin kunna blifva det. De i fråga va- 

 rande fenomenen hänföra sig till de förändringar, som för- 

 siggå i väfnadselementen vid deras tillstånd af verksamhet; 

 de stå därföre i det närmaste samband, med den biologi- 

 ska lära, som sedan några få decennier vunnit allt allmän- 

 nare erkännande, att nemligen de yttersta delar i hvilka 

 lifsprocesserna försiggå, äro de väfnadselement, [celler, fi- 

 brer, o. s. v.], som sammansätta de [ofvan omnämnda af 

 Bichat upptäckta] enkla väfnaderna. Här är sålunda fråga 

 om tenomen af helt annat ordning än de nyssnämda, som 

 gifvit stöd för det mekaniska åskådningssättet; de nu i fråga 

 varande fenomenen hänföra sig till de yttersta orsakerna, 

 som framkalla prosesserna inom de lefvande varelserna; 

 de förra deremot hänföra sig till processerna i organen i 

 deras helhet, då man abstraherar från de yttersta orsaker 

 hvarpå dessa processer bero. Det är föga möjligt att göra 

 sig reda för dessa förhållanden, utan att ingå i detaljer; 

 något hithörande exempel må det därföre tillåtas att här 

 anföra. 



Sedan långa tider känner man noggrannt det ställe i 

 digestionskanalen, der fettämnen från nutritionsmaterialet 

 öfverföras till blodet [resp. till kylusvätskan] ; detta ställe an- 

 tydes bland annat deraf, att här de celler, som l^ekläda di- 

 gestionskanalen — några timmar efter en måltid — äro 

 fyllda med små fettkorn i sitt inre [och likaså kyluskärlen 

 samt det tina kanalsystem hvarmed dessa taga sin början]. 

 Till denna upptäckt anslöt sig omedelbart frågan om orsa- 

 ken till fettkornens inträngande i de nämnda cellerna. I detta 

 hänseende hafva många åsigter, — i öfverensstämmelse med 

 den mekaniska läran, — blifvit uppehållna, ja troligen så 

 många åsigter och hypoteser, att de föga kunna ökas; redan 

 deras antal utvisar, att man icke varit tillfredsställd med de 

 uppställda förklaringarna ; slutligen har man ock sett sig för- 

 anlåten att öfvergifva dem alla, och att förldara fenomenet 

 på annat sätt, nämligen förmedelst en aktiv verkan som 

 utgår från de lefvande elementen sjelfva. och som visar sig 

 deri att de upptaga fettkornen från omgifningen i sitt inre 



