Analysen af dessa kristaller har gifvit följande tal, som 

 leda till den enkla formeln Alg (P04)2 



Funnet. Beräknadt. 

 P2O5 58,5 58,0 



AlgOg 42,4 42,0 



100,9 100,0 



Fosforsyran skiljdes från aluminium med amoniummo- 

 lybdat. Kristallerna aftaga icke i vigt om de upphettas till 

 stark rödglödning; de äro osmältbara och olösliga i koncen- 

 trerad klorvätes3'^ra och i koncentrerad salpetersyra samt an- 

 gripas blott med svårighet af het koncentrerad svafvelsyra. 

 För att lösa detta ämne smälter man det med natriumkar- 

 bonat och behandlar den smälta massan med vatten, som 

 fullständigt löser densamma. Kristallernas specifika vigt är 

 2,5 9. Till sin storlek äro de högst 2™™ i längd och Vio™™ 

 i diameter. Då man betraktar en kristall, som perpendiku- 

 lärt mot axelriktningen blifvit slipad till en tunn lamell, un- 

 der polarisationsmikroskopet i konvergerande ljus, så finner 

 man att den är optiskt enaxlig och positiv. 



Det synes mig att, vid framställningen af detta kristal- 

 liserade fosfat, närvaron af det sura natriumfosfatet är nöd- 

 vändig för att åstadkomma ämnets kristallisering, ty vid upp- 

 hettning af gelatinöst aluminiumhydrat med fosforsyra i öf- 

 verskott i tillsmält rör till 250*^ har jag icke erhållit alumi- 

 niumfosfatet under annan form än en kristallinisk sand. 

 Samma förening erhåller man äfven genom upphettning af 

 en lösning utaf aluminiumklorid försatt med fosforsyra till 

 250°, men äfven i detta fall har produkten endast form af 

 en kristallinisk sand; man behöfver likväl blott vid sist- 

 nämnda förfaringssätt i stället för fosforsyra använda en starkt 

 sur koncentrerad lösning af natriumfosfat för att erhålla 

 skarpt utbildade kristaller. 



Genom att variera mängderna af de ämnen, som blif- 

 vit använda vid framställningen af detta aluminiumfosfat, har 

 jag erhållit kristalliserade aluminiumdubbelfosfater, hvilka jag 

 ännu icke undersökt. Vid användande af arseniksyra i stal- 



