13 



långvarig. Den afslannade måhända med Pauli omvändelse 

 och öfversteprestens afsättning. Men den kyrkliga tradition 

 (troligen från senare tider), som förlägger Pauli omvändelse 

 till den '25 januari, synes icke vara trovärdig, ty blott en 

 månad efter Stefani död är utan tvifvel en alltför kort tid- 

 rymd för de nu°inga förföljelser han anställde, och 13 måna- 

 der åter en alltför lång tid. Omkring 8^/2 månad efter den 

 36 december synes vara den mest passande tidlängden för 

 Pauli olycksdigra verksamhet i Judaismens tjenst, ett minne 

 som ständigt grämande förföljde honom hela lifvet igenom. 

 Man kan med skäl förmoda att han kort efter påskhögtiden, 

 som det året inföll emellan den 29 mars och 5 april, begaf 

 sig å väg och ankom till Damaskus den 17 april eller någon 

 dag derefter, sedan under vägen den händelse inträffat, som 

 bestämde hela hans följande lif. I alla fall skedde Pauli 

 omvändelse säkert år 36 (R. 789) i Damaskus, ty den måste 

 hafva inträffat året efter Stefani död och de 14 åren, som 

 enligt Galat. 2: I borde hafva förflutit emellan omvändelsen 

 och apostlamötet, fordra detsamma. Derefter gjorde han en 

 långvarig uttlygt till Arabien (Galat. 1: 17), förmodligen med 

 afsigt att i stillhet och ensamhet förbereda sig till sin nya 

 lefnadsbana, som tvärt afstack mot den föregående. Deruti 

 följde han ej blott profeternas, Johannes döparens och Kristi 

 exempel, utan äfven en bland rabbiner ötlig sed, att i djup 

 enslighet och kontemplativ stillhet bereda sig till lärare-kal- 

 let. Måhända ansåg han sig äfven böra följa den Judiska 

 seden att ej före uppnådda 30 år utöfva lärare-verksamhet, 

 ty såsom Farisé höll han väl då ännu de traditionella reg- 

 lorna i helgd ; man har derföre goda skäl för gissningen att 

 han under vistelsen i Arabien fyllde 30 år. Efter kanske 

 ett års tankearbete återkommen från Arabien fman känner 

 ej närmare stället), uppträdde han med ungdomlig ifver i 

 Damaskus, förkunnande den nya läran, med don påföljd att 

 Judarne stiillde forsat för hans lif och han endast genom ha- 

 stig Hykt ur staden kunde rädda sig. Kung Aretas' ståthål- 

 lare var dervid Judarne behjälplig, hvilken omständighet är 

 af någon vigt för tidsbestämningen. Arabernas konung Are- 



