18 



väg de kommit, genom Lystra, Ikonium och Antiokia i Pi- 

 sidien, för att ordna de nybildade små församlingarne i dessti 

 städer; detta skedde väl under våren och sommaren 48. 

 Vidare gick återfärden genom Perge och sjöstaden Attalia i 

 Pamfylien sjöledes till Antiokia i Syrien, derifrån de utgått. 

 Denna första, på lidanden så rika missionsfärd hade sålunda 

 upptagit omkring 4 år, 45 — 48, och gällde Cypern samt inre 

 delen af Mindre Asien. Derefter vistades Paulus, åtnjutande 

 relativt lugn, i Antiokia något mer än ett år, hela året 49 

 och våren 50 — „en icke liten tid'^ heter det i Apg. 14: 28 — 

 samt bildade talrika och blomstrande församlingar i denna 

 stad, hvilken han numera synes hafva betraktat som sin 

 hemort. 



Till denna tid, nemligen senare hälften af år 49, bör 

 Pauli sammanträffande med aposteln Petrus i Antiokia (Ga- 

 lat. 2: 11) sannolikt hänföras, ehuru de flesta förlägga hän- 

 delsen till någon tid efter apostlamötet. Men Paulus vista- 

 des derefter i Antiokia endast vintern 51, kort efter sagda 

 möte, och hösten 54; att Petrus skulle hafva begifvit sig dit 

 nästan samtidigt med den åt Judas och Silas anförtrodda be- 

 skickningen ifrån apostlarne, är alldeles oantagligt, och år 

 54, då t. ex. Wieseler och Oishausen antaga det hafva skett, 

 fanns Baruabas troligen icke i Antiokia, hvarföre ej hellep 

 det tillfället är lämpligt. Ty enligt Galat. 2: 13 var Bar- 

 nabas jemte Petrus i staden, då Paulus förebrådde dem de- 

 ras eftergifvenhet för Judaisterna i frågan om umgänget med 

 hedninge-kristna; men Barnabas skildes ifrån Paulus om Aga- 

 ren 51 och afseglade till sin hemort Cypern, der han troli- 

 gen länge verkade, samt synes sedermera ej i Pauli sällskap. 

 Väl förekommer berättelsen om tvisten med Petrus efter den 

 om mötet i Jerusalem, men utan all tidsbestämning, och in- 

 tet skäl finnes till den förmodan att Paulus velat berätta 

 dessa händelser i rent kronologisk följd, utan han anför detta 

 blott såsom ett ytterligare bevis på sin sjelfständighet i för- 

 hållande till andra apostlar. Om man derföre anser de Ju- 

 daister, som omtalas i Apg. 15: 1 och de som Paulus näm- 

 ner i Galat. 2: 12, vara samma personer och den då upj>- 



