29 



propter studium fuit sancto viro (Paulo) usque ad Illyricum 

 evangelium praedicare, neque segnescere, neque omittere, 

 quin Romarn iret et in Hispanias ascenderet, ut pro gvaviori 

 labore majore frueretur mercede laboris." Andra Ivjrkofä- 

 der, hvilka omnämnt Spanska resan, äro: Hippolytus, Chry- 

 sostomos och Hieronymus. Äfven den så kallade Muratoris 

 Canon (omkring år 170) antyder detsamma, ehuru dunkelt, 

 emedan urkunden på det stället är ofullständig: „sed profec- 

 tionem Pauli ab urbe ad Spaniam proficiseentis" (omittit). 

 Intyg öfver en mycket gammal kiisten församlings tillvaro i 

 Spanien finnas flera, ehuru det allraäldsta och vigtigaste, en 

 inscription, i nyare tider förklarats vara oäkta, sedan den 

 länge hade gällt som säker. Denna Spanska eller Lusitani- 

 ska inskrift finnes anförd på många ställen, och lyder enligt 

 Jani Griiteri Corpus inscription um, Amsterdam 1707, pag. 

 238, sålunda: „Neroni Cl. Caes. Aug. 'Pont. Max. ob pro- 

 vinc. latronib. et his qui novam generi hum. superstition. 

 inciilcah. 2}urgcitam, In ruinis pagi Marqvesiae in Lusitania 

 (e Å. Schotti, J. M, Metellique schedis}." Samma inskrift 

 anför C. Baronius., Annales eccles. I. p. 675, men citerar 

 dervid Aldus Manutius, som på 1670-talet i Roms arkiver 

 och museer insamlade en stor mängd inscriptioner; Ferrera, 

 Histoire d'Espagne I. p. 192, anför Cyrillus af Ancona såsom 

 den första källan. Den är således hemtad ifrån Rom redan 

 under medeltiden, men angående orten, der sjelfva monumen- 

 tet blifvit funnet, äro alla oense, hvar och en uppger olika 

 fyndort. Denna osäkerhet om fyndorten har ock förnämli- 

 gast gjort att inskriften blifvit förkastad såsom oäkta, ehuru 

 dertill icke finnes tillräckliga skäl. Ty den har allt utseende 

 af att vara trovärdig, ehuru fyndorten ursprungligen blifvit 

 antingen orätt, eller allsintet angifven och sedermera tillagts 

 genom gissning. Det förekommer sannolikt att dåvarande 

 ståthållaren i Lusitanien Salvius Otho (åren 58 — 68), dess- 

 förinnan kejsar Neros liderlige vän, kunde hafva velat smickra 

 Nero och genom bekostande af ett sådant monument åter- 

 vinna hans gunst, ehuru naturligtvis Otho sjelf var den, som 

 hade förtjensten af de kristnas utrotande i Lusitanien. Ty 



