32 



i Mindre Asien, åtnvnstone Efesus enligt I Timot, 1: 3, och 

 dröjde någon tid i Maeedonien, der han skref första hrefvet 

 till Timoteiis, som då vistades i Efesus. Sedan han äfven 

 sändt ett bref till Titus, begaf han sig på senhösten till Ni- 

 kopolis i Epirus, vid Ambraciska viken, der han enligt Tit. 

 3: 12 tillbringade vintern 65 — 66, och dit han kallade Titus 

 ifrån Kreta. Slutligen synes hans sista frivilliga färd hafva 

 gått om våren 66 från Nikopolis till Korint, der Erastus qvav- 

 stannade, derifrån till Miletus, der Trofimus måste qvarblifva 

 för sjukdom, vidare till Efesus, der Onesiforus bevisade ho- 

 nom goda tjenster, och till Troas, der han sannolikt vardt 

 fängslad och förd till Rom. Antydningar om dessa färder 

 tinnas i andra brefvet till Timoteus, som säkerligen är skrif- 

 vet i Rom hösten 66. Tillgången vid fängslandet känner 

 man icke närmare, men att det skedde i Troas, torde man 

 få sluta deraf att Paulus lemnade efter sig så nödiga efifek- 

 ter som mantel, böcker och pergamenter (2 Timot. 4: 13). 

 Äfven kan man af antydningen 2 Tim. 4: 14 gissa till, att 

 smeden Alexander från Efesus dervid spelat en farlig fien- 

 des, kanske anklagarens roll. Timoteus och Markus vistades 

 då i Efesus, men skyndade båda till Rom före vintern, för 

 att bistå Paulus. Den förre fängslades äfven i Rom, men 

 frigafs, troligen ej långt efter Neros död år 68 (Hebr. 13: 23). 

 I maj år 66 hade det stora olycksdigra upproret i Pa- 

 lestina utbrutit, som under sin fortgång utvecklade sig till en 

 förtviflad kamp om Judiska folkets vara eller icke vara. Ef- 

 ter ett 4-årigt krig, i hvilket Romarne nödgades använda 

 betydliga härmassor och sina bästa fältherrar, föll Jerusalem 

 i grus och Judarne dels nedgjordes, dels spriddes såsom fån- 

 gar krino; hela Romerska riket. Denna händelse inverkade 

 i många afseenden på kristendomen. Jerusalems tongifvande 

 församling upphörde att finnas till, Judekristna förlorade allt 

 sitt inflytande, de friare åsigter beträffande Moses' lag, som 

 Paulus inplantat hos hednakristna, blefvo allmänt gällande, 

 kristendomen frigjorde sig från Judendomen. Men Paulus 

 fick alldeles oförskyllt lida för den omhvälfning, som beredde 

 hans åsigters seger. Ty det synes sannolikt att Judiska upj)- 



