38 



ClaudJus Nero — således kunde han kallas både Claudius 

 och Domitius. Den såväl bland kristna som i Rom allmänt 

 gängse folktron, att Nero icke var död, utan skulle återkomma 

 från Orienten, förklarar åtskilliga uttryck i Uppenbarelsebo- 

 ken. Tiden för Jakobs bref bestämmes af hans död, ty san- 

 nolikt skrefs det ej långt derförinnan; således helst år 61. 

 Det korta brefvet af Judas, äfven han en „Herrens broder" 

 skrefs säkert efter brödren Jakobs martyrdöd 62, men före 

 Petri andra bref; således sannolikt omkring år 64. Ungefär 

 samtidigt, år 64, utsände Petrus sitt första bref ifrån Baby- 

 lon, den fordom stora, nu aftynande, mest af Judar bebodda 

 staden vid Eufrat. Ty den af många hyllade tydningen att 

 med Babylon skulle menas Rom, motsäges bland annat af 

 ordningen i hvilken församlingarne uppräknas; det var nem- 

 ligen en cirkulärskrifvelse som borde läsas successivt i Pon- 

 tus, Galatien, Kappadocien, Asien och Bithynien. I trakten 

 af Babylon fanns åtminstone något senare en talrik kristen 

 församling, som utrotades genom förföljelsen under Persiska 

 konungen Sapores II, år 343, då äfven biskopen af Seleueia 

 Symeon led martyrdöden. Det mycket omtvistade Petri an- 

 dra bref måste förläggas tili vintern 66 — 67, då Petrus satt 

 fången i Rom och kanske icke sjelf kunde nedskrifva bref- 

 vet, utan dertill använde någon lärjunge såsom handsekre- 

 terare: deraf kunde olikheten i stil mot första brefvet för- 

 klaras, hvilken väckt så mycket tvifvel om dess äkthet. Der 

 finnes för första gången en samling af Pauli bref citerad 

 kap. 3 v, 15, 16: aposteln säger sig väl veta att han snart 

 skall lemna lifvet (1: 14), hvilket yttrande noga passar till 

 hans sista fångenskap. 



Ilebreer-brefvet kan lämpligast förläggas till året efter 

 Pauli död, då äfven förföljaren Nero var död och Timoteus,, 

 som troligen fängslats för sina besök hos Paulus, hade blif- 

 vit frigifven (Hebr. 13: 23), således till slutet af år 68, un- 

 der Galbas regering. Judiska upproret hade då tagit en för 

 Judarne olycksbådande vändning, hvilket nästan synes af 

 brefvet. Af orientaliska kyrkan ansågs det allmänt för Patf- 

 linskt, troligen derföre att författaren, måhända Apollos, till- 



