73 



smala ytor begränsade upphöjningar lika dem som t. ex. 

 visa sig på spjelkningsytorna hos zinkblendet vid etsning med 

 saltsyra, och hvilka Becke (Aetzversuche an der zinkbleude; 

 Tschermak's niineralogische Mittheiliingen. Bnd. V. p. 463) 

 betecknat med namnet ,,Aetzhugeln". Den fullkomliga analo- 

 gin mellan dessa och de hos topaskristallerna förekommande 

 visar, att äfven de sednare uppkommit genom etsning, så 

 mycket mer som de äro ensidiga d. ä. visa sig tydligare på 

 en sida af kristallen än på den motsatta ja kunna på denna 

 helt och hållet saknas, hvilket erinrar om det bekanta för- 

 hållandet, att de i druser eller grupper i malmgångar befint- 

 liga kristallerna ofta äro ensidigt öfverdragna med en vid 

 gångbildningsprocessen uppkommen sekundär produkt. En 

 sådan ensidig inverkan af ett lösningsmedel är man för öfrigt 

 vid etsförsök icke sällan i tillfälle att iakttaga. 



De ofvannämnda af etsningen härrörande upphöjnin- 

 garna på topaskristallerna äro för det mesta ganska små. En- 

 dast en mindre kristall (fragment) A'isar på en brachydoma- 

 yta något större sådana, och kan derföre förtjena en närmare 

 beskrifning. Den företer j^torna ab. abg. be. abc. abCg. ae. 

 acj. bgCj (coP. 00P2. P^. P. iP. P^. |P-^. §P^3, om 

 den spetsigaste (o) af de tre vanligen förekommande pyra- 

 miderna sättes till grundform (P). De genom etsning upp- 

 komna upphöjningarna finner man på makro- och brachy- 

 domat (P~5ö och P a>). Af det förra synes blott en yta med 

 små parallelt med kanten ae : abc gående upphöjningar. Af 

 det senare finnas tvenne ytor (be och be), hvilka förete ett gan- 

 ska olika utseende: under det att den ena (be) är nästan 

 fullkomligt jemn, och endast visar små otydliga vicinallamel- 

 ler, är den andra (be) mycket ojemn genom större och min- 

 dre etshöjningar. Deras inbördes förhållande synes bäst af 

 följande sammanställning af ytornas positioner och vinklar i 

 zonen b — c: 



