76 



tvenne ytor, icke på de motsatta parallelplanen. Den af Je- 

 remejew hos en kristall af topas från Ilmenberget anmärkta 

 hemimorfismen synes f. ö. äfven hos ifrågavarande kristall 

 visa sig i uppträdandet af abc och abc2 med öfvervägande 

 boCg på ena sidan, deremot abc och förherrskande be på 

 den andra. 



45. Epidot fråu Pargas. 



I universitetets finska mineralsamling har jag funnit en 

 stuff bestående af ett Ijusgult eller svagt gulgrönt färgadt 

 mineral i form af långsträckta, otydliga, med h varandra sam- 

 manvuxna kristaller förknippade till radialt stråliga aggre- 

 gater och blandade med ett Ijusrödt (ariiphodelit) och ett 

 hvitt kornigt mineral (skapolit). De prismatiska gröngula 

 kristallerna hafva att döma af etiketten på grund af sitt 

 yttre uppträdande blifvit ansedda för att vara en zeolitart. 

 Följande karakterer visa dock, att de icke äro annat än epi- 

 dot, ehuru visserligen dess yttre utseende, som ganska myc- 

 ket skiljer sig från epidotens vanliga icke ger anledning 

 att förmoda en sådan. 



Hårdheten ligger mellan fältspatens och qvarzens. Spec. 

 vigten är = 3,3. I konvergent polariseradt ljus visa sig 

 otydliga interferenskurvor, med opt. axelplan normalt mot 

 kristallernas längdrigtning. I ett snitt normalt mot denna 

 rigtning visa sig tvenne spjelkningsrigtningar lutande 115" 

 — 116"; parallelt med den ena (a-pl.)visa kristallerna ställ- 

 vis en lamellartad tvillingsbildning. Den ena utsläcknings- 

 rigtningen, som vid undersökning med qvarzkil visar sig mot- 

 svara den största elasticitetsrigtningen, afviker ung. 3" från 

 denna spjelknings rigtning, inskjutande i den spetsiga vin- 

 keln mellan denna och den andra spjelkningsrigtningen 

 (c-plj. Kristallerna visa i polariseradt ljus ganska lifliga 

 färger. 



För blåsröret smälter mineralet i tunna splittror under 

 uppbläddring till brunt glas. Efter glödning löser det sig i 

 saltsyra under gelatinering. 



