82 



en stor del af den makroskopiskt på grund af sin flasriga 

 eller skiffriga struktur såsom granitgneis betecknade och, på 

 grund af sin lagring under den egentliga hornblende- eller 

 euritgneisen resp. skiffern, sannolikt till den första fasta jord- 

 skorpan hörande bildningen. En sådan röd granitgneis från 

 Degerö visar under mikroskopet en vanlig granitstruktur 

 med qvarz, fältspat och biotitindivider utan afrundade och 

 skarpa gränser, och. sålunda bestämt skild från den äkta 

 gneisstrukturn (se nedanföre). Den karakteriseras vidare af 

 fihrolit och cordierit, som kunna betraktas såsom karakteri- 

 stiska för den äldre gneisformationens bergarter (glimmer- 

 gneisarterna) i allmänhet, samt en stor mängd i de större 

 orthoklas- resp. cordierit-individerna förekommande smärre 

 runda, dropplika inneslutningar, som man stundom påträffar 

 äfven hos vanlig granit, men i synnerhet i pegmatit-granit, 

 och som beslå af qvarz, fältspat eller något icke bestäm- 

 bart ämne. Den skulle sålunda väl kunna betecknas såsom 

 en gneisgranit, om icke dess struktur och lagringsförhållan- 

 den i stort skulle göra namnet granit-gneis lämpligare. Den 

 utgör sålunda i sjelfva verket en öfvergångsbildning mellan 

 gneis och granit och ansluter sig således nära till gneisgra- 

 nit, ett förhållande, som man redan a priori utgående från 

 den Kant-La Place'ska theorin kunde ha anledning att för- 

 utsätta hos en till den första stelnade jordskorpan hörande 

 bildning. 



Sådana gneisartade graniter resp. porfjr- och syenit- 

 graniter, hvilka icke förete en egentlig skiffrighet utan streck- 

 ning d. ä. hos hvilka glimmerfjällen icke äro anordnade i 

 tvenne rigtningar, såsom mer eller mindre sammanhängande 

 taflor utan i en rigtning (lineärt), äro deremot ovedersägli- 

 gen verkliga eruptiver, hvilka vid sin bildning varit under- 

 kastade ett tryck från tvenne eller flere sidor. Dessa före- 

 komma icke sällan i det stora syenitgranit- resp. porfyrgra- 

 nitgebitet i mellersta Finland. En sådan streckad, något 

 porf^Tartad syenitgranit från Orihvesi visade under mikro- 

 skopet uti de stora fältspat individerna en mängd större 

 och mindre för det mesta tydligt utkristalliserade mikroliter, 



