86 



nolikt härstammande från den cambr. sandstenen i Satakunta. 

 I mikroskopiskt preparat Apisar sig denna sandsten innehålla 

 sekundär kristallinisk kiselsyra, omhöljande de primära sand- 

 kornen sålunda att den förra, som ställvis är förorenad af 

 det bituminösa ämnet, i polariseradt ljus visar sig regelbun- 

 det sammanvuxen med de sednare. Kiselsyran och kolvätet 

 samt den kols. kalken hafva väl blifvit införda i form af heta 

 solutioner, hvarefter kiselsyran kristallografiskt sammanvuxit 

 med de ursprungliga qvarzkornen samt den kols. kalken kon- 

 centrerats omkring vissa centra. En dylik sandstensartad 

 bildning sedermera ytterligare metamorfoserad har sannolikt 

 den ifrågavarande kalkgneisen från Helsingfors varit. En 

 om ock obetydlig mellanmassa af qvarz kan äfven här 

 skönjas. 



Från den egentliga typiska gneisen måste man deremot 

 å ena sidan skilja de redan ofvanför anförda gneisariade 

 graniterna, hvilka visserligen ofta synas concordant inlagrade 

 i gneisen och förete makroskopiskt en mer eller mindre tyd- 

 ligt skiffrig struktur, men i afseende på sin mikrostruktur 

 skilja sig från denna, och öfverensstämma med den hos nor- 

 mala, massformiga eruptiver, å andra sidan bergarter, som 

 i geologiskt hänseende öfverensstämma med de eruptiva, ehuru 

 de i afseende på sin mikrostruktur mer eller mindre likna 

 den egentliga gneisen. Såsom ytterligare exempel på det 

 förra slaget kan anföras en i hornblendegneisen vid Helsing- 

 fors i form af lagergångar uppträdande, starkt glimmerhaltig 

 och något hornblendeförande bergart, som visserligen är 

 skiffrig men likformigt, icke skiktad, och således väl måste 

 betecknas såsom en eruptiv glimmersyenit (minett). Bestånds- 

 delarna, magnetit, hiotit, hornblende, orthoklas, qvarz äro, 

 isynnerhet glimmern och orthoklasen, ställvis tydligt utkri- 

 stalliserade och anordnade i regelbunden ställning till hvar- 

 andra, nämligen sålunda att glimmerbladens c-pl. (bas pina- 

 koiden) öfverensstämma med orthoklasindividernas prisma- och 

 klinopinakoidala rigtningar (ab- och b-pl.j. En mängd, stund- 

 om något afrundade små glimmerindivider, hvilkas storlek 

 nedsjunka till den af mikroliter, förekomma insprängda i 



