95 



ryckta delar af gneissystemet, och att de såsom varande 

 helt och hållet omslutna af gianitmagrnan undergått en grund- 

 ligare metamorfos än den i större massor förekommande. 

 Ett mikroskop, preparat, visande gränsen mellan ett sådant 

 gneisfragment och gneisgranit, företer analogi med ett, som 

 visar gränsförhållandet mellan devonisk sandsten och granit 

 från Holmestrand i södra Norge, deri, att fältspat (i det för- 

 ra till större delen oligoklas) samt qvarz i graniten invid 

 gränsen stå i ett skriftgranitlikt förhållande till hvarandra. 

 Ett annat preparat, som är upplysande i ifrågavarande fall 

 är ett som jag gjort af genom augitsyeuit metamorfoserad 

 skiffrig augitporfj-r från Aron i södra Norge, såväl normalt 

 mot som parallelt med skiffringsrigtningen, och hvari biotit 

 utgör den rådande beståndsdelen. Denna bergarts förhål- 

 lande till augitsyeniten är, såsom jag på ort och ställe varit 

 i tillfälle att öfvertj^ga mig om, äfven i stort taget ganska 

 analogt med de fragmentära gueislagren till gneisgrauiten 

 norr om Helsingfors. Äfven i afseeude på strukturn förefin- 

 nes en stor likhet mellan nämnda metamorfoserade bergart 

 och den egentliga gneisen, i det nämligen beståndsdelarna 

 (brun biotit, grön pyroxen, oren fältspat, titanit samt ett färg- 

 löst mineral, som af Brögger *) betraktas såsom skapolit) me- 

 stadels förete afrundade och skarpt mot hvarandra begrän- 

 sade konturer, en struktur, som enl. nämnde författare (1. c.) 

 är den för kontaktmetamorfoser vanliga. En sådan visar 

 för det mesta äfven, såsom ofvanför anförts, de gabbro-dia- 

 baser resp. dioriter, som omgifva den rapakivi-artade syenit- 

 granit resp. porfyrgranit-terrängen i Wiborgs län, hvilket ger 

 anledning till att jemföra förhållandet mellan dessa grön- 

 stensarter och granitarter med det mellan augitporfyrn och 

 augitsyeniten i södra Norge, d. ä. att tillskrifva den meta- 

 morfiska strukturn hos de förra en inverkan af de sednare. 

 Huruvida deremot hornbleudeskiffern sjelf utgör en me- 

 tamorfos t. ex. af chloritskiffer eller är en ursprunglig berg- 



*) Spaltenverwerfungen in der Gegend Lang-esund — Skieii. Nyt 

 Magazin for Naturvidersk. XXVIII p. 352. 



