131 



Under sin långa tärd, förrän den nått vårt land, har 

 tidens idéström likväl helt naturligt hunnit upptaga äfven 

 en mängd osund dy från giftpölarna vid de stora kulturhär- 

 darne och en massa grus, som kan lägga sig som ett den 

 sunda växtligheten kväfvande lager vid flodbrädden. Ju 

 längre vi vilja dämma för floden, desto rikligare samlar 

 det sig. Att så är fallet, derpå hafva vi sett tydliga bevis 

 äfven under det år, som nu tilländalupit. Såsom man kun- 

 de vänta, bröt äfven floden i likhet med hvarje stridare och 

 särskildt hvarje återhållen ström in med mycket skum på 

 ytan. Men skummets art är att så småningom dunsta bort, 

 huru pösande det än varit. 



Så har äfven skett. Men från den för våra förhållan- 

 den häftiga och — må det erkännas — för ömse sidor icke 

 alltid hedrande strid, som förts vid de olika verldsåskådnin- 

 garnes första allvarligare offentliga brytningar mot hvaran- 

 dra i vårt land, kvarligger ännu af dessa grushögar, som 

 kunna kväfva eller åtminstone fördröja den uppspirande bred- 

 den äfven på vetenskapens område. Det är derförjagi dag, 

 innan jag träder från min ställning såsom Finska Veten- 

 ekaps-Societetens ordförande, utber mig att härom få yttra 

 några få ord, ehuru väl jag känner att man på månget håll 

 allra helst önskade dessa frågor icke ånyo upptagna. 



Det finnes en slags så kallad '"'vetenskaplighet'*'', som 

 just i vår tid spelar i en hög grad framstående rol, men i 

 sjelfva verket är ingenting mindre än en fiende till sjelfva 

 vetenskapen. 



En af vår tids rättmätiga fordringar är vetenskapens 

 populariserande. Och en af de vetenskapsgrenar, hvilken i 

 våra dagar blifvit allt mer betydande, är utan tvifvel natur- 

 vetenskapen. Det är äfven hufvudsakligen på dess popu- 

 lära framställande, man lagt mycken vigt. 



Nekas kan heller icke att många lyckade allmänt fatt- 

 liga framställningar af dess resultat gifvits. Men lika litet 

 kan det förnekas att mer än en fråga af dess popularisato- 

 rer blifvit framhållen såsom redan fullkomligt löst, ehuru 

 den i sjelfva verket ännu är ganska sväfvande, att mer än 



