143 



ningen åskådliggöres, utan det är sjelfva formen för tän- 

 kandet; den logiska tankeprocessen försiggår med större 

 eller mindre klarhet och bestämdhet i de existerande språ- 

 ken, lika afvikande från hvarandra som det andliga medve- 

 tandet hos de särskilda folken. Såsom andra nationella 

 egendomligheter i sed, rätt och institutioner ombildas der- 

 före äfven språket småningom genom hvarje generations 

 andliga verksamhet: den tankeväfnad, hvari förfädren gjorde 

 inslag och ränning enligt sin bästa eftertanke, modifieras 

 efterhand att afbilda en nyare tids mera skarpsinnigt ut- 

 tänkta och rikare mönster. 



Först i vårt århundrade har den vetenskapliga forsk- 

 ningen i väsentligare grad lyckats skingra det dunkel som 

 förut höljde uppfattningen om språkets väsende och ursprung. 

 Bekantskapen med Indernas heliga språk Sanskrit, som af 

 infödde forskare för mer än två årtusenden sedan var grund- 

 ligare vetenskapligt behandladt än något annat språk i verl- 

 den ända till våra dagar, samt Bopps genialiska samman- 

 ställning af detsamma med flera af de vesterländska språken 

 medförde en fullständig revolution i uppfattningen om språ- 

 kets väsende. Dittills hade man vant sig att betrakta de 

 klassiska språken såsom ett slags typer för den form, hvari 

 det menskliga tänkandet rör sig, och man fann det svårt 

 att rätt uppfatta mera fjärran liggande språks egendomliga 

 bygnad. Jämförelsen med sanskritspråket, den äldsta re- 

 presentanten bland de till den indoeuropeiska språkstammen 

 hörande, vidgade med ens blicken öfver en flertusenårig hi- 

 storisk utveckling med dess mångfaldiga förändringar. Många 

 företeelser, hvilka inom det rådande språkbruket framstodo 

 såsom anomalier, visade sig i sjelfva verket vara en tidigare 

 allmänt giltig bildning, ofta vida fullständigare bevarade äu 

 de senare, såsom t. ex. verbalformerna på fxi i grekiskan i 

 förhållande till den vanliga konjugationen. Med ett ord, 

 den historiska undersökningen ådagalade, att språket fortfa- 

 rande befinner sig i en ständig omgestaltningsprocess, såväl 

 hvad Ijudgestalt som- former och satsfogning beträffar, och 

 att de enskilda språken på mer eller mindre adeqvat sätt 



