147 



språk på samma sätt nttiyckta såsom språkligt stoff, utan 

 att det formella momentet genom behandlingen särskildt åt- 

 skiljes från det materiella. Sådana sjjråk äga följaktligen 

 endast stoffelement. De uttrycka formella bestämningar af 

 innehållet såsom stoff, d. ä. uttrycksftn-men genom stofford, 

 och derföre äro de formlösa. Detta visar sig mest i ögo- 

 nen fallande der, hvarest de grammatiska kategorierna ut- 

 tryckas rent materiel t genom stofford, såsom då pluralen be- 

 tecknas med. Ijudförhindelser hvilka egentligen betyda ,, myc- 

 ket, alla''\ tempora genom partiklar ■'''fordom''^ prsepositioner 

 genom substantiva sådana som ''''rygg, framsida'''' o. s. v. och 

 detta utan att de använda hjelporden behörigen böjas. I 

 öfverensstämmelse med denna ps3'kologiska granskning af 

 språkens inre bygnad nppstälde Steinthal två stora grupper 

 såsom hufvudindelning af jordens alla språk i formlösa och 

 formägande språk. Såsom betecknande underafdelningar 

 inom hvardera gruppen bibehöll han den morfologiska indel- 

 ning Humboldt, Pott och Schleicher uppstält för återgifvan- 

 det af grammatiska kategorier, dock i deras hufvudmomen- 

 ter i oföränderlighet och ordens juxtaposition, agglutinering 

 samt flexion, eller enligt hans tyska terminologi : Unwandel- 

 barkeit und Nebensetzung (Beisetzuug eller Isolirungj, Aniii- 

 gung, Anbildung. Till formlösa språk räknade han de bor- 

 tre indiska, polynesiska, uralaltaiska och amerikanska, till 

 formägande kinesiska, egyptiska, de semitiska samt indoeu- 

 ropeiska språken. 



Steinthals läror hyllas ännu oafkortade af en del äf- 

 ven framstående lärde, hvilka röra sig på samma område; 

 i allmänhet förebrår man honom dock att ej taga tillräck- 

 lig hänsyn till den positiva forskningens resultater. Säkert 

 är, att hans skarpsinniga deduktioner i hög grad befoidrat 

 forskningens framsteg, samt i klarare belysning stält många 

 af de språkliga företeelserna. Hvad hans hufvudindelning 

 af språken i formlösa och formägande beträffar, måste dock 

 genast till en böijan anmärkas, alt man stiängt taget ej kan 

 tala om ett formlöst språk, då ju det språkliga uttrycket i 

 hvarje fall är en mer eller mindre bestämd, adeqvat form 



