148 



för det åsyftade innehållet, om hvars betydelse den talande 

 och hörande icke misstaga sig. Att med Bopp beteckna 

 kinesiskan såsom ett språk utan grammatik, eller med Schle- 

 gel och Pott tala om ett oorganiskt eller ej normalt språk 

 är helt enkelt en sjelfmotsägelse, yttrar Sayce. Någon form 

 för återgifvandet af tankens innehåll finnes öfverallt, den är 

 blott mer eller mindre ofullkomlig hos de lägre ori;aniserade 

 språken, och vi erhålla sålunda blott en relativt högre el- 

 ler lägre formutbildning, icke en genomgående qvalitativ åt- 

 skilnad, såsotn Steinthal påstår. Han niedgifver äfven, att 

 innehållets formella sida icke helt och hållet kan hafva und- 

 gått något folk, ehuru de flesta ej förmått fatta dessa bägge 

 kategorier i deras sanna och djupare mening. Skulle blott 

 en enda sann form hafva uppgått för medvetandet hos ett 

 folk, som talar ett formlöst språk, så skulle, säger han, denna 

 ej som en blixt i mörka natten hastigt gått förbi och leni- 

 nat tjockt mörker efter sig; nej, den skulle hafva tändt en 

 glöd, som omsmält detta folks hela sätt att tänka. 



Den grundväsentliga åtskilnad Steinthal gör mellan 

 formlösa och formspråk grundar han derpå, att de senare 

 öfverhufvud använda abstrakta element, demonstrativa rötter 

 för återgifvandet af förmäla kategorier. Stundom kan det 

 väl äfven hända, att ursprungliga stofford för detta än- 

 damål användas^ men de ha i sådant fall aflagt sin kon- 

 kreta betydelse och öfvergått till. abstrakta och förmäla. 

 Hufvudsak är, att behandlingen af desamma, konstruktionen 

 är en helt annan, I de formlösa språken åter begagnas 

 i stoffordet utan all flexion såsom stoffelement. 



Men denna skarpt uppdragna principiela gränsskilnad 

 har på långt när icke sin motsvarighet inom de olika språk- 

 områdena. Optativkarakteren yä i sanskrit, hvilken af Bopp 

 identifieras med roten yä gä, framträder ibland lika tj^dlig 

 som den senares verbala böjningsformer, under det faktiv- 

 suffixen ta i de finsk-ugriska språken endast genom teore- 

 tiskt antagande kan sammanställas med roten tek i finska 

 tekee. Hvad kasusformerna i finskan beträffar förete desan)n)a 

 en fullt ut lika abstrakt form som i sanskrit och de klassi- 



