153 



njil zin qvinna — menniska = hustru, njii tsi qvinno — barn 

 = flicka, å andra sidan har språket afgjord förkärlek för 

 enstafviga bildningar. Under inflytelse af bägge dessa stri- 

 diga tendenser skapas fortfarande nya ordbildningar, i hvilka 

 nian knappast anar de särskilda element som sammansmält 

 med hvarandra. I Futscheu dialekten bildas af ngo jag och 

 pluralpartikela men en form nan vi, af ni du och men plu- 

 ralen nin i. I Peking sammansmälter säm tre och si fyra 

 med sip tio till formerna sajj trettio, sij) fyratio. Andra 

 företeelser häntyda på direkt flexion, genom användandet af 

 en funktionssuffix, såsom ordet jiin tala jämfördt med juet 

 säga, eller genom inre vokalförändring såsom då transitiva 

 i Barmaniskan skiljas från neiitra genom begynnelseljudets 

 aspiration: /^"a falla, men khja kasta. 



För öfrigt utgår kinesiskan från satsen såsom psykolo- 

 gisk enhet och framställer de språkliga kategorierna förnäm- 

 ligast genom satsdelarnes inbördes ställning. Främst gäller 

 detta de vigtiga kategorierna subjekt, objekt, genitiv och 

 predikat. Deremot återgifvas öfriga kasusförhållanden, för 

 hvilka rumåskådningen ligger till grund, genom partiklar, 

 eller nomina omskrifvas. I satsen går subjektet framför pre- 

 dikatet. De närmare bestämningarne till subjektet såsom 

 attribut, adjektiv, genitiv stå framför detta, hvaremot bestäm- 

 ningar till predikatet följa efter detsamma. Tids- och orts- 

 bestämningar fattas såsom hörande till nornen, modalitets- 

 bestämningar åter (jakande, frågande o. s. v.) till verbet. 

 En särskild egendomlighet i kinesiskan är, att språket äger 

 en mängd lika ljudande ord, hvilka kunna skiljas från hvar- 

 andra endast genom den särskilda ton hvarmed de uttalas. 

 Hos en del dialekter särskiljer man fem till sex olika toner, 

 i Fukien dialekten vid Kanton uppgå dessa ända till åtta, 

 nämligen fyra högre och fyra lägre, hvilka enhvar såsom 

 underafdelningar hafva en jämn, en stigande, en fallande och 

 en hämmad ton. 



Genom sin långvariga användning under en långt fram- 

 skriden odling, särskildt i en rikhaltig litteratur, har kinesi- 

 skan utbildat en finhet och mån2,fald i uttryckssättet, som 



