157 



föide, med samma bristande abslraktionsförmåga som i natur- 

 språken gjorde sig gällande då man ej lyckades lösa begrep- 

 pen hufvud, kropp från den talandes föreställninti' om mig 

 och dig, utan ständigt sade endast mitt, ditt hiifvad, min din 

 kropp, språkprocessen öfverförde egenskapen af manlig och 

 qvinlig äfven på den döda naturen. Detta skedde så myc- 

 ket lättare, sedan särskilda tlexinns ändelser uppkommit till 

 betecknande af det verkliga könet. De genom ändeisen be- 

 tecknade kategorierna tillämpades på hela ordförrådet och 

 en genomgående kongruens åstadkoms mellan hufvudordet 

 och det dertill hörande attributet, som ur formell synpunkt 

 var af högsta belydelse men derjämte i begreppsbildningen 

 införde ett förvillande element. Sayce säger derför: "tillde- 

 landet af genus åt litlösa föremål tillhör endast en rå och 

 oreflekterad tid, och der genus tecknen förlorat alt samband 

 med sin ursprungliga uppgift, blifva de såsoui i den moderna 

 tyskan blott en relik och en qvarlefva af barbari''''. Omdö- 

 met är kärft. Man kunde med större skäl jämföra könsbe- 

 teckningen i språket och dess böjningar med produkterna af 

 den plastiska fantasiverksamhet, som i gotikens rikt ornerade 

 hvalfbågar och fönsterrosetter sökte utsmycka sin uppgifts 

 enkla former. Något af dessa formsköna arabesker qvarstår 

 ännu i den tyska artikelns förbindelse med efterföljande ad- 

 jektiv och substantiv. 



Den kongruens mellan attribut och hufvndord, som de 

 indoeuropeiska språken sökte uppnå genom nominas fördelning 

 på två, sedan tre kön, betecknade genom särskilda flexions- 

 ändelser, har i Bäntuspråken i Afrika vunnit en vida fullstän- 

 digare utbildning. De hithörande Kåfir, Zulu, Zambesi och 

 Zanzibar språken uppnå detta ändamål genom användandet 

 af prpen.xer framför orden. Härigenom skapas ett antal ka- 

 tegorier eller ordklasser, hvilkas kongruens med motsvarande 

 attributer betecknas genom proefixens upprepande äfven hos 

 de senare, utan annat ändamål än åstadkommande af formel 

 öfvereusstämmelse. En del af dessa praifixer tjena derjämte 

 såsom uttryck för singularis, andra för pluralis och några 

 för att beteckna kollektiva. 



