172 



j sitt perihelium vid sjelfva sammanträffandet med jorden, 

 hvarjemte dess banas plan var nästan sammanfallande med 

 ekliptikan. Emellertid syntes enligt uppgifterna från södra 

 Finland meteoren i dess tidigaste skede nästan stillastående; 

 det är derför icke osannolikt, att den vid inträdet i jorden» 

 atmosfer i följd af en från den sferiska afvikande gestalt ge- 

 nom luftens motstånd fått en förändrad rörelseriktning och 

 att således eldpelarens läge icke angifver den ursprungliga 

 rörelseriktningen. Man torde derför komma det rätta tem- 

 ligen nära, om man till lelativ rörelseriktning antager den 

 riktning (höjd 13", azimut NSOOV), i hvilken den; klart ly- 

 sande stjernan först visade sig i Helsingfors. En ])arabolisk 

 rörelses elementer blifva i sådant fall följande: banans plan 

 skulle luta ll*^ emot ekliptikan, kortaste afständet från so- 

 len vore 0,77 2 af jordens niedelafstånd och meteoren borde 

 hafva passerat perihelium 33 dygn före sammanträffandet med 

 jorden, hvarvid den befann sig i sin banas nedstigande nod. 

 Meteorens stora hastighet gör dock, såsom redan blifvit an- 

 märkt, en hyperbolisk bana sannolikare än en parabolisk. 



Bihang tiil föredraget om meteoren af den 29 April 1877. 



A. Notiser från Finland om meteoren, hemtade dels ur 

 insända bref, dels ur tidningar. 



1. Helsingfors. (Min egen notis i Astronomische Nach- 

 richten N:o 2130). Den 29 April 10 tim. 17 min. e. m. såg 

 jag tillfälligtvis genom ett fönster emot norr och varseblef 

 en stjerna af samma klarhet som Venus i dess största glans. 

 Genast öfvertygade jag mig dock, att det var fråga om en 

 meteor; densamma tilltog i klarhet, medan den rörde sig 

 nedåt horisonten, emot hvilken dess bana bildade en liten 

 vinkel. Slutligen såg eldkulan ut som en brinnande tjär- 

 tunna och efterlemnade en svans, hvilken liknade röken från 



