RUDBECKS FOGELBOK. ■ 5 



nära fullständig, som den är. Linné, som mest syselsatte sig med väx- 

 terna och ej kunde få mycken tid övrig att studera djurarterna, har säkert 

 lärt vida mera av Rudbecks arbete än som synes av uppgifterna i hans 

 skrifter. Svårligen skulle han ha fV\tt så pass säkra bestänniingar av de 

 svårbestämda fogelarterna, som han verkligen har efter de gamla författar- 

 nes skrifter, om han ej haft en så god ledning som den, hvilken Rudbecks 

 anteckningar lemnar. RuDBECK har känt svenska fogelarterna bättre än 

 Linné och har haft mera tid att samla dem, och hans tigursamling visar 

 bilder av många arter, som Linné icke känt, samt av några som denne icke 

 tilltrott sig att upptaga, såsom: Loxia piti/ojisittacus. Piciis leuconotns och 

 canns Gm., samt Charadrhis minor. Hans fogclbok utgör altså den egent- 

 liga början till Sveriges Ornithologi. hvilket är en av anledningarna att 

 hopsamla så utförliga underrättelser som möjligt om detta arbete. 



Även den systematiska ordning, hvarefter plaucherna äro lagda och 

 numererade, har sin stora mäiloärdighet och utvisar en djupare kännedom 

 om foglarnas natur samt en mera vidtomfattande avsikt med samlingen. För 

 mig är denna ordning av särdeles intéresse, emedan den följer samma hu- 

 vudgrunder, h vartill egna studier för mer än 40 år sedan ledt mig. Sånq- 

 foglarne, eller Tättingarne, ställas främst, såsom den högst utbildade fogel- 

 klassen. Vattenfoglarne stå sist, och Roifofflarne, som höra till de lägre 

 utbildade foglarna, stå i grannskapet av dessa. — Rudbeck är således den 

 förste bland mig bekanta fogelkännare, som ansett sångfoglarna för de 

 främsta i klassen. Blott en liten del av hans anordning förefaller oriktig 

 och besynnerlig. Mellan Hönsen och Rovfoglarna stå nämligen insatte de 

 Kråklike foglarne: Corviis, Garrvhts, Coracias, samt därtill Qicidus (Bladen 

 148 — IGl; se nedanst. förteckning) svarande mot en del av Linnés Picse; 

 hvarjerate Flädermusen, som enligt gammalt bruk räknas till Foglarna (d. ä. 

 enl. Arlstoteles : till de tlygande, varmblodiga djuren) ställes här i följd 

 med de nyssnämnda. Dessa alla tyckas ha förefallit tvivelaktiga för Rud- 

 beck, liksom för de flesta andra, och derföre blivit något undanskjutna. De 

 Kråkartade foglarne äro bildade liksom Sångfoglarna, men de flesta män- 

 niskor draga i betänkande att räkna dem bland dessa och anse dem hellre 

 för en sort rovfoglar. Det var först Cuvier, som lät dem vederfaras full 

 rättvisa och insatte dera jämte Sångfoglarna i sin ordning "Passereaux", 

 hvilken dock även innehåller många slägten, som icke höra dit (Alcedo, Bu- 

 ceros, Coracias m. fl.). 



Linné torde aldrig halärt känna Rudbecks systematiska åsikter, som 

 kunna vara slutligen bestämda sedan han begagnade figur-samlingen, och 

 bibehöll ständigt, med ringa ändring, den vida mindre naturenliga anordning, 



