vidhängande rest komme alt blandas med lösningen vid till- 

 satts af vatten samt sålunda öka refraktionen. — 



Orsaken till det mindre tillfredsställande resultatet vid 

 användning af glycerinlösningar af större halt än 60 ^Z,, be- 

 ror på volymsförändringar vid lösning i vatten, omständig- 

 heter, som nedan skola beröras. — Afven i öfrigt är diffe- 

 renserna emellan funnen och beräknad refraktion ej fullt så 

 god som vid användning af saltlösningar. Under 60** o är, 

 såsom jag kunnat konstatera det, resultatet fullt jemförligt 

 med dessas. 



På grund af lösningars förhållande i detta afseende, är 

 det möjligt att med lätthet bestämma halten af ett löst ämne, 

 förutsatt att man känner dess refraktion, eller rättare: är i 

 tillfälle att bestämma denna. Bestämningar med tillhjälp af 

 refraktometern äro ej ovanliga, hvarföre exempelvis ofvan 

 anförda tabell i Beilsteins Lehrhuch är åtföljd af uppgilt 

 öfver icke blott sp. vigt, utan och refraktion för hvarje 5 

 till 5 " „. Bestämningen är dock något omständig. Tempe- 

 raturen, då refraktionen bestämts, måste noggrant iakttagas, 

 interpolering kan ej undvikas etc. Resultatet blir ej heller 

 noggrannare, än vid följande enkla metod. 



Har man en lösning, bestämmes först vid rumtempera- 

 tur dess refraktion. Man gör derpå en godtycklig lösning 

 af samma ämne, exempelvis 1 ä 3: 10 cm'' och bestämmer 

 refraktionen, sedan kärlet genom nedsänkning i vatten af 

 rumtemperatur bragts till denna värmegrad. Man har nu 

 att enligt analogin: 



V: V' = b'~/3: b—,S 

 beräkna resultatet. Följande exempel skola närmare belysa 

 metoden: 



Ex. 1. Gifven: en koksaltlösning i vatten; refrakt. (b) 

 = 1,3 412. En annan lösning göres af 31,i: 3,000 cm^ 

 (d. v. s. 10,0 cm^ conc. lösning: 300 cm^). Af analogin 3,000: 

 X= 1,3 412—1,3 3 3: 1,3 3 4 64—1,3 3 3 erhållcs X = 600, d. v. s. 

 31,1 gram klornatrium finnas i 600 cm-^ lösning. 



