8 



Ex. 2. Ka J-lösning; b = 1,3546. 16,6 gr. Ka J lösas 

 till 180 cm^, då dess refraktion visar sig vara 1,3 4 5 o. Af 

 formeln: X: 180=1,3450 — 1,333: 1,3546 — 1,333 beräknas 



=:0,0 12 =0,0216 



X=100. På 100 cm^ finnas således 16,6 gram jodkalium. 



Ex. 3. En lösning af Mg SO^-T Hg O har refr. l,34io; 



huru skall den förtunnas för att lösningen skall gifva refr. 



1,33 54? 



Den första lösningen anses som 100: 100; man har då: 

 100: X= 1,3354 — 1,333: 1,3410 — 1,333;' X = 333,3, d. v. s. 

 100 cm^ skola förtunnas med vatten till 333,3 cm^. Den gjorda 

 refraktionsbestämningen gaf 1,3354 (eller 1,33541) 



Vid mycket svaga lösningar har skilnaden i beräknad 

 och verkhg volym varit som 403 i st. f. 400; 594 i st. f. 

 600 etc. Här har en enhet på 4:de decimalen redan en viss 

 betydelse. I de flesta fåll är resultatet emellertid jämförligt 

 med andra optiskt-analytiska, ja ofta lika nogranna som 

 kemiskt-analvtiska resultat. 



Vid metodens användning måste man noggrant iakt- 

 taga den omständigheten, att temperaturen hos instrumentet, 

 hos lösningarna samt hos glasstafven, hvarmed man uttager 

 profdroppen, är lika. Man vinner detla bäst på sådant sätt, 

 att alla dessa få stå i samma rum för att antaga dess tem- 

 peratur. Vid mina försök har jag användt en byrett och 

 ett i ena ändan tillsmält glasrör, detta graderadt i 0,i cm^ 

 och noggrant öfverenssl ammande med byretten till volymen. 

 Det afvägda saltet har jag infört i röret, försatt med något 

 vatten, tillslutit med en propp, samt omskakat i och för lös- 

 ning. Kärlet har derpå nedsänkts i ett annat kärl, fyldt med 

 vatten af rumtemperatur, tills det antagit denna, derpå fylts 

 med lösningsmedlet till strecket, hvarefter åter omblandats 

 noga och ånyo nedsänkts. Slutligen har refraktionen be- 

 stämts. Vid förtunning af vätskan till vissa volymer har en 

 del athälts, kärlets väggar ofvanom vätskeytan noggrant af- 



