48 



Exx.: (Jjivajjöst, lireJialkötar& (eg. kräckle-täljare; vanl. 

 i ''Simon Sälle'), mylal(h)étn („hela mängden", jfr fspr. w?/- 

 Jdll miJciU adj.), nasacluJc, nasavis, vacjarlék &c. ■ — pl. t/öra- 

 pö^star 1. clm'ap6^star o. s. v. Förkortning inträder ofta i 

 Snappertnna > snapartuna. 



2. Första liompositionsleden innehållcmde någon lång 

 stafvelse och då 



a) Ens f af vi g. Det sms. minst tvåstafviga ordet får ant. 



a) stark 1. svag semifortis på första, fortis på andra 

 stafvelsen ^) t. ex. huläksn (tjuren, ish. om kalfvar), h^å^g, 

 WVT^W-: fViMS, ')i;/h//(/p,fro(l6m(trkndiå, trånsjuka), aggflom: 

 i analogi härmed äfven alnäho (almanacka). — ■ eller 



0) levis på första, fortis på andra stafvelsen. Detta 

 aksentuationssätt betingar förkortning af en i första staf- 

 velsen befmtlig . 



voJcal: t. ex. hr u gum (brudgum), frt(h)ét, fa(h)us '^), gols- 

 tömtan (gårdstomten), ^-l^örn (ekorre), masun (masugn), w^cl- 

 vdn(li(-n 1. -gav), shiKjon (skodon), sJcumäJcar(a), stgfar, sty- 

 moy, feman 1. fetman (sjöman), farmla (sjörådet), tragöl 

 (trägård), unéclit &c. &c. Med fortis på tredje stafvelsen: 

 hrnkspatrQii (smf. på första, levis på andra stafv.). Här må 

 ock observeras det icke sällan hörda uttalet svindktit, nå- 

 gon gkng äfven shiräkhn (stormodig) o. d. (jfr I 2). — eller 



Iwnsonant: t. ex. alclélas, (h)al(h)éJgo (allhälgon), hu- 

 luksn (se ofvan!) finväln (jte fniväln, = finnbygden), gra- 

 hdka (Grabbacka), galrigg, (h)an(luJc, kapräkar, kapsåk, 

 kisumjpn (kattungen), korgsnlkar(a), ogghotn, sUklö/lo (stick- 

 låda), sun(ldgar (söndag), nggflgman, vashuk m. fl. Äf- 

 venså 7ms- <; iji/s- (hsv. viiss-) ss. nnsdkta, tmslgntar, 

 nus7i0gilar (missnöjd), imsfdg, nustro, mistyktar, nnsfågka 

 m. fl, — Undantag bildar här mérkvrer(lt(n 1. -gar), hkt 

 ord äfven i många andra diall. förekommer med samma 

 uttal. 



^) stundom därjämte (i yngre språkbruk) fortis -f- semi- 

 fortis. 



'^) därjämte féats och féyps. 



