50 



turligtvis mången gång modifierad genom sådana faktorer 

 som högre bildning och umgänge. 



§ 7. Angående beskaffenhet af fortis och semifortis 

 lämnas här slutligen följande regler: 



1) Fortis — som i allmänhet efterföljes af semifortis 

 (se II 1 b), ej af (exsp.) levis ss. i rspr. — är tvåspetsig och 



a) stigande, då den har mus. aks. 1 ; 



b) fallande, då den uppbär gravis; .sålunda i två- och 

 flerstafviga enkla ord äfvensom i komposita t. ex. lata- 

 Idmivana (lättklöfvarna). 



2) Semi fortis är 



a) tvåspetsig, stigande, när den hvilar på ultima 1. lång 

 stafv.; 



b) enspetsig, jämn f, ö. 



Anm. I östra Snappertuna och Ingå samt Degerby 

 börja såväl fortis som semifortis antaga natur af enspet- 

 siga expiratoriska aksenter. 



B. Musikalisk aksent. 



§ 8. Angående detta invecklade ämne ser jag mig i 

 stånd till att lämna endast följande upplysningar. 



§ 9. Gravis-betoning är allmän i målet. Men, på samma 

 sätt som fortis åtföljes af smf., måste man väl anse att 

 dialekten har (jraris -|- akut (?) i st. f. rspr. fjraris + jiiusik. 

 levis: den sistnämda torde här förekomma blott då också 

 munarten uppvisar fortis -{- exspir. levis (se A II 1 b). 



§ 10. Denna aks. 2 är jämförelsevis sällan jämntonig 

 (d. v. s. enkel gravis) ^), utan i öfvervägande grad tvåspet- 

 sig (d. v. s. sammansatt, cirkumflekterad) och då fallande 

 eller stigande i sanuna mån som fortis eller semifortis äro 



men jag har varit och är fortfarande i tillfälle att konstatera 

 deras tillämplighet äfven i öfriga delar af västra Nyland. Förf. 

 har bl. a. själf tillbragt störste delen af sin barndom och yng- 

 lingaålder i sagda landsände (NW Pojo och Tenala s:r) samt talar 

 ännu i hufvudsak där använda numart. 



^'^ Utom i östra Snappertuna och Ingå, där sådan är öfver- 

 vägande (jfr § 7 anm.) 



