295 



slodo på spillrorna al" den makcdoniska monarkin, utmärkte 

 sig Ptolemeernas i Egypten och Attalidernas i Mindre Asien 

 under 3:dje och 'J:dra århundradena f. Kr. genom den vård 

 där egnades nationallitteraturen liksom konst och vetenskap 

 ölver hufvud. Framför andra städer var Alexandria länge 

 härden för studier och forskningar i litteraturen, hvilken i 

 storartade ofTenlliga inrättningar icke blott samlades och 

 ordnades, utan äfven i sina enskilda alster kritiskt behand- 

 lades. Författarnes texter blefvo nämligen genom jämfö- 

 rande undersökningar af handskrifterna noggrant reviderade 

 och iaslslällda, och det är lätt att förslå, af hvilken vikt 

 denna verksamhet var i fråga om texter, som länge varit 

 underkastade alla de tillfälligheter och allt det godtycke ett 

 mångfaldigande genom skrifkonsten måste medföra. Redan 

 tidigt utbildade den sig till en vetenskap af hög rang och 

 öppnade därjämte nya forskningsområden samt grundade 

 nya arter af vetenskap. För kritiskt fastställande af en text 

 behöfdes i första rummet kännedom af språket, sådant det 

 bliivit i litteraturen af enskilda författare användt och ut- 

 bildadt. Härigenom uppstod den vetenskapliga grammatiken. 

 Och för att rätt förslå innehållet hos en författare behöfdes 

 en mängd sakkunskaper, hvarigenom åter grunden lades till 

 en vetenskaplig exeges, desto mångsidigare ju flere olika 

 slag af litteratur den omfattade. I fråga om de äldre för- 

 fattarne. framför andra Homerus, blef det äfveh nödigt att 

 anställa historiska och antikvariska forskningar. Här upp- 

 stod först benämningen philologoSj som kan anses ungefär 

 liktydig med »vetenskaplig forskare 3>; den vann dock icke 

 allmännare användning. Vanligen kallades dessa lärde »gram- 

 matiker? eller »kritiker», det förra ordet icke i den bety- 

 delse det numera har, utan i betydelsen af »språk- och litte- 

 raturforskare». — Till romarne fortplantades den filologiska 

 eller, såsom den kallades, den grammatiska vetenskapen ge- 

 nom lärda greker och blef hos det världseröfrandc folket 

 hemmastadd redan i sista århundradet f. Kr. Sålunda erhöll 

 den en ny beståndsdel, nämligen den romerska litteraturen 

 och det lalin.ska språket. Detta språk blef bildningens språk 



