209 



som representanter för vältaligheten och skaldekonsten, liiif- 

 vudsakligen i latinsk dräkt. Dessa förhållanden fortforo i 

 sina hufviiddrag ännu långt in på 18:de århundradet, sedan 

 den klassiska lilologin erhållit en mera vetenskaplig karaktär 

 och uppnått en hög blomstring i länder utom Italien, först 

 i Frankrike och därefter i Holland, England, Schweiz och 

 Tyskland. En tydlig reminiscens från humanismens dagar 

 kvarstod ännu i början af detta århundrade vid universite- 

 ten i Tyskland, Holland och Sverige, liksom äfven vid vårt 

 eget universitet, i det att en professur i klassisk litteratur 

 — grekisk eller latinsk eller bådadera — benämndes pro- 

 fessuren i vältalighet eller i vältalighet och skaldekonst. 

 Denna senare benämning utbyttes hos oss först 1852 mot 

 benämningen »romersk litteratur». Det är äfven betecknande 

 för den klassiska filologins suveräna ställning bland veten- 

 skaperna ända till början af vårt århundrade, att den man, 

 J. F. Wallenius, som mellan åren 1^05 och 1826 beklädde 

 eloquentie professuren vid Åbo universitet, ursprungligen 

 var läkare och naturforskare. 



Under dessa sekel, då de klassiska studierna bedrefvos 

 med en ifver och hänförelse, en grundlighct och lärdom, 

 som ej torde ha blifvit öfverträffade på något annat område 

 af mänskligt vetande, föll det ingen in att fråga efter deras 

 egentliga ändamål och uppgift. De odlades såsom ett bild- 

 ningsmedel, de voro, såsom de benämndes, stuclia hinnani- 

 tatis och betraktades såsom förgården till alla andra veten- 

 skaper. I följd häraf rörde de sig kring de klassiska för- 

 fattarne själfva, och de lärda bemödandena gingo mest ut 

 på förbättring af texterna och förklaring af innehållet. Det 

 är nästan otroligt, hvilken möda och lärdom härvid varit 

 verksamma; det vore svårt att förstå huru det i ekonomiskt 

 afseende varit möjligt att trycka alla dessa väldiga folianter, 

 innehållande förklaringar, kritiska undersökningar, lärda ex- 

 kurscr af alla slag, dessa nästan oöfverskådliga editio- 

 ner, ofta flere gånger upplagda, hvilka till icke ringa del, 

 i synnerhet i Holland under 17:de årh., höra till det 

 bästa den typografiska konsten någonsin frambragt till all- 



