300 



männare bruk — det vore, säger jag, svårt att förstå detta, 

 om man icke erinrade sig, att denna litteratur studerades, 

 lästes och begagnades af enhvar, som egde eller sträfvade 

 att förvärfva sig något slags högre bildning. Men därjämte 

 samlades materialet till en systematisk fornkunskap liksom 

 af sig själft. Enskilda lärde gjorde sammanställningar af de 

 uppgifter, som funnos hos författarne rörande antikens reli- 

 giösa föreställningar, eller dess mytologi, rörande dess reli- 

 giösa bruk, stats-, rätts-, krigsväsen o. s. v., eller det som 

 man hänför till de s. k. antikviteterna. Likaledes gjorde 

 man försök till bearbetning af den politiska, af litteratur- 

 och konsthistorien. Men allt detta ter sig ännu såsom ett 

 tillfälligt uppsamlande och ordnande af den stora detaljrike- 

 dom, som på alla håll hopade sig. Till fasta principer, till 

 en klar och säker uppfattning af den klassiska fornkunska- 

 pen såsom ett enhetligt, i sig afslutadt vetenskapligt system 

 hade de äldre filologerna ännu icke höjt sig. 



Redan mot slutet af förra århundradet hade suprema- 

 tin inom den nämnda vetenskapen börjat Öfvergå till Tysk- 

 lands lärde, hvilka därefter obestridt innehaft densamma. Där 

 utkom 1807, med dedikation till Goethe, som lifligt intres- 

 serade sig för ämnet, den första öfversikt af den klassiska 

 fornkunskapen såsom ett systematiskt helt, omfattande det 

 antika lifvet i alla dess delar och åsyftande en vetenskaplig 

 rekonstruktion däraf på kritisk-historisk väg. Författaren, 

 Friedr. Aug. Wolf, från nämnda år professor i Berlin, hade 

 några år förut (1795) utgifvit sin epokgörande inledning 

 (Prolegomena) till Homerus, däri han sökte bevisa, att de 

 homoriska dikterna icke härledde sig från en enda skalde- 

 individ, utan uppstått ur en mängd mindre, muntligt fort- 

 plantade dikter, som sedermera ordnats och bearbetats till 

 ett helt — en åsikt, som numera ganska allmänt omfattas. 

 Han hade härigenom banat vägen for och gifvit ett lysande 

 prof på den kritiska forskningsmetod, som från denna tid kän- 

 netecknar den klassiska filologin, h vilken benämning först 

 genom Wolf vann allmänt burskap till betecknande af en 

 själfständig och fullt utbildad vetenskap. Inom denna bör- 



