N:o 5] Antonin von Florens. ö 



rörelsens förkämpar i Italien åtnjöt lian ntomordentligt an- 

 seende ^). Påfven Eugen IV ville dö i hans armar och Hadrian 

 VI lät 1523 kanonisera honom såsom „confessor, pontifex och 

 doctor" 2). Antonin är därjämte en stödjepelare för skolasti- 

 ken under Medeltidens sista århundrade, liksom hans ordens- 

 broder Thomas af Aquino var det under det föregående. Men 

 han ger tillika ett vittnesbörd om, huru den filosofiska speku- 

 lationen mattats, huru den ger kvantitet i stället för kvali- 

 'tet och genom att hopa massor af sentenser — ofta af hvar- 

 andra motsägande auktoriteter — försöker ersätta bristen på 

 själf ständighet och skapande kraft ^). 



Hufvudauktoritet för Antonin är Thomas af Aquino. 

 Men för öfrigt gå hans citat tillbaka till en mängd antika 

 författare och till den medeltida teologiska, juridiska, ka- 

 nonistiska och skolastiska vetenskaxDens förnämsta namn. 



I sitt hufvudarbete Summa theologica sammanfattar 

 Antonin efter tidens sed hela etiken. Han börjar med en 

 psykologisk utläggning af läran om själen, öfvergår sedan till 

 människan öfver huf vud med hennes vegetativa, sensitiva och 

 intellektuella krafter, döden och de yttersta tingen, lagen 

 och synden i dess olika klassifikationer. Därefter ger han i 

 3 — 9 hufvudtitlarna i III delen af sitt värk en detalj- 

 behandling af individen i det värdsliga samhällets olika stånd 

 och yrken — som furste och undersåte, krigare och domare, 

 lärare och elev, läkare, handlande och handtvärkare — med 

 de rättigheter och förpliktelser, hvilka åtfölja honom i olika 

 förhållanden i lifvet. Slutligen följer en exposé öfver dygder 

 och nådegåfvor. 



Det är isynnerhet i första hufvudtiteln i II delen af 

 sitt värk samt i den tredje och fjärde i dess III, som 



*) Man har nyligen rest honom en staty i hans födelsestad. 



^) En utförlig biografi öfver Antonin ligger i detta sammanhang utom 

 ramen för min framställning. För litteraturen om honom se Chevalier, Eép. 

 I, 147 f., Suppl. 2419. 



') En slafvisk underkastelse under päfvedömet visade Antonin icke. Ee- 

 dan på grund af sin ställning såsom förkämpe för den katolska reformrörel- 

 sen trädde han ofta i harnesk mot den senmedeltida kyrkans missbruk. För 

 Antonius ställning i dessa frågor se Moro,. G., Di S. Antonio in relazione alla 

 riforma cattolica nel sec. XV, Firenze 1899. 



