8 Hjalmar Crohns. [XLVI 



gar man försökt uppställa för att begränsa de eviga fäjderna. 

 Så gifves t. ex. en redogörelse för de fall, då ett krig är rätt- 

 mätigt ^) eller icke. Det pointeras, att en härskare eller hvem 

 liälst, som börjar eller för ett orättmätigt krig eller effek- 

 tivt 2) skänker sitt understöd till ett sådant, frånsedt den 

 synd lian begår, är skyldig icke blott att godtgöra sin fiende 

 för alt det intrång han har vållat denne, utan äfven att 

 hålla sitt folk skadeslöst för de förluster, som ådragits det- 

 samma genom fienden ^), att den, som för krig af hat eller i 

 afsikt att skada, gör sig skyldig till dödssynd, likaså den, 



von Beauvais citeras: Hodie omnia venalia sunt . . . Frustra apud curiales 

 de testimonio conscientiae, de veuiistate moriim, de torrente eloquentiae, nisi 

 pretio interveniente confidis. Ego enim credo, me vidisse ostiarios Cerbero du- 

 riores. Apud inferos tamen Cerberus, ut ajunt, unus est; sed quot sunt diver- 

 ticula curiarum, tot Cerberi. Tota autera farailia aut mordet aut latrat . . . 

 De publice exactoribus egregie ait Laurentius Mediolanensis episcopus (se Che- 

 valier, Kép. I. 2. 1359) de talibus: Publicanus, idest publicus exactor, caput est 

 rapinae, lex violeutiae, praedo sine pudore, medicus exterminii, immanior furi- 

 bus. Nam fur laqueos legis timet, hic quidquid fecerit, legera vocat . . . Publi- 

 canorum a maximo usque ad minimum concussioni potius, quam justitiae va- 

 cant ... S. T. III, kol. 173 f. De af Antonin angifna ställena finnas hos 

 Vincentius, Spec. majus IV (historiale) i bok XXIX, kap. 128 och 129 (uppl. 

 Douai 1624, s. 1229). Säväl Antonins källanvisning som registrets i nämda 

 upplaga är oriktig. Den förra anger bok III, kap. 26, registret bok XXX, 

 kap. 108. 



1) S. T. III, tit. 4 (De militibus), kap. 1, kol. 211—212. Framställnin- 

 gen följer Thomas af Aquino ; jfr. op. Parmae tom. III, 156 Sec. Sec. Villkoren 

 äro: primum justa caussa, ut scilicet illi, contra quos agitur bellum, aliqua culpa 

 meruerint, quia etc, secundum intentio recta . . . non ex odio vel aviditate 

 praedae, sed zelo justitiae et caritative, ut bonum promoveatur et malum evi- 

 tetur, tertium auctoritas principis. Jfr. S. T. IV, tit. 3 (De fortitudine), kap. 

 2, kol. 75. Eikt material innehåller isynnerhet hela den förstnämda hufvud- 

 titeln. Äfven i S. T. II, tit. 1, kap. 13, kol. 194—95, där A. behandlar rapina 

 in bello kommer han in pä ämnet. Flere exempel pä den kasuistiska behand- 

 lingen i III, kap. 2. Här upptagas bl. a. frågorna, si vasallus tenetur juvare 

 dominum contra patrem, vel patrera contra filium ; an civis duarum civitatum 

 teneatur juvare unam contra aliam etc. Jfr. för öfrigt för främst, hos Antonin 

 Thomas ofvan anförda värk 156 ff. 



^) Texten (S. T. III, kol. 213) har ita juvans, quod sine eo non fleret. 



^) Här tillägges inskränkningen, si juverunt eum bona fide, aut si fue- 

 runt inducti ejus consilio tiraore vel coactione ad id, quod de se non crant 

 facturi. S. T. III, kol. 214. 



